П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2026 Справа №607/2063/26 Провадження №3/607/1210/2026

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменний П.П., розглянувши матеріали, які надійшли із Південно - західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , директора ТзОВ «Алісбуд», адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді Директора, за місцем здійснення діяльності, в період з 16.09.2025 року по теперішній час, вчинив адміністративне правопорушення за ознаками частини 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

У письмовому поясненні директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Алісбуд» (далі - Товариство), зазначено, що всі працівники отримують заробітну плату згідно положень Колективного договору і вимог законодавства України.

Пунктом 4.7 Розділу IV. Нормування праці Колективного договору на 2021-2025 роки Товариства від 01.01.2021 (зі змінами) визначено, що Роботодавець зобов`язується здійснювати виплату заробітної плати працівникам у грошових знаках, що мають законний обіг на території України двічі на місяць: за першу половину місяця - не пізніше 21 числа, за другу половину - не пізніше 07 числа місяця, наступного за звітним.

Статтею 116 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

В ході позапланового заходу державного нагляду (контролю), згідно наданих Товариством обліково-бухгалтерських і кадрових документів, з`ясовано, при звільненні заявника компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки виплачено 02.12.2025 (пізніше, як за місяць після звільнення), а не в день звільнення 01.11.2025, чим порушено вимоги частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

2. Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

В порушення вимог частини другої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» керівництвом Товариства не вжито всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, як це передбачено положеннями Колективного договору Товариства і вимогами чинного законодавства про працю України, оскільки компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки виплачено заявнику з порушенням строків виплати.

3. Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі звільнення працівника у період дії воєнного стешу йому виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».

В порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» при звільненні заявника у період дії воєнного стану, керівництвом Товариства, відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки», нараховано грошову компенсацію за 8 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за відпрацьований робочий період з 16.07.2025 по 01.11.2025, але виплачено пізніше, як за місяць після звільнення - 02.12.2025 про що свідчать підтверджуючі документи.

У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав, що відповідно до положень ст.268 КУпАП не перешкоджає її розгляду.

При розгляді справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП і його вина доводиться матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення №ПЗ/ТР/336/024406/П/ПТ від 22.01.2026; копію акту складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду №ПЗ/ТР/336/024406 від 21.01.2026; копією письмових пояснень ОСОБА_1 , копією колективного договору Товариства від 01.01.2021, копією розрахункових листків заявника за жовтень - грудень 2025, картки рахунку за липень 2025 - грудень 2025. відомості розподілу виплат за жовтень - грудень 2025.

За таких обставин, вважаю що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, а саме порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення.

За встановлених обставинах при накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімум.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 41, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя П.П. Гуменний