Номер провадження3/205/150/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

судді - Шиян В.В.,

за участю секретаря - Яворської В.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД 861246 від 16 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 05.10.2025 року близько 09 год. 30 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , штовхала та ображала свого зятя ОСОБА_2 чим вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 861214 від 16 жовтня 2025 року , ОСОБА_1 12.10.2025 року близько 10 год. 20 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , завдала фізичного болю донці ОСОБА_3 чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 січня 2026 року, справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП(справа №205/16450/25, провадження№3/205/150/26), справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа №205/16451/25 провадження №3/205/149/26) об`єднати в одне провадження, присвоївши номер справи №205/16450/25, провадження № 3/205/150/26.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнала, та пояснила, що між нею та донькою ОСОБА_3 і зятем ОСОБА_2 склалися тривалі неприязні стосунки, які не можуть вирішитися мирним шляхом. Всі суперечки та скандали пов`язані з житлом, та промисловим виробництвом, що розташовано в приміщенні її житлового будинку. Двигуни які працюють, піч яка шумить, роблять її життя та життя її чоловіка не сносним. При цьому її зять ОСОБА_2 розмістив по всьому дому відеокамери не дивлячись на її заперечення, як власника, постійно контролює всі її дії, а потім частину з відеозапису використовує проти неї. За рішенням суду, проводилося примусове вселення її та її чоловіка на перший поверх будинку АДРЕСА_1 , але це не дало результатів, оскільки як тільки пішли державні виконавці та поліцейські, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 всіма можливими способами чинять перешкоди в проживанні. Ніякого тиску на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не вчиняла. Просить відмовити в притягненні її до адміністративної відповідальності.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шклярук Д.С. підтримав пояснення своєї підзахисної та пояснив, що між родиною ОСОБА_4 та родиною ОСОБА_5 , на протязі тривалого часу склалися неприязні відносини з приводу встановлення права власності на будинок АДРЕСА_1 . Зазначений конфлікт не може бути вирішеним у добровільному порядку, у зв`язку з чим на теперішній час в суді перебуває декілька цивільних справ як за позовом ОСОБА_1 так і за позовом ОСОБА_5 . Не погодження сторін з рішенням суду, та тривалі неприязні відносини, породжують нові сварки та конфлікти як зі сторони ОСОБА_1 так і зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Під час зазначених сварок кожна сторона виражається на адресу другої сторони образливими словами, іноді виникає обоюдна штовханина. Наполягає що ситуація яка склалася між родинами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не можна кваліфікувати як домашнє насильство, оскільки ОСОБА_1 не вчиняє психологічного, фізичного, економічного або будь якого іншого насильства. Просить суд провадження по справі закрити на підставі ст. 247 ч.1 КпАП України.

Потерпілий ОСОБА_2 пояснив суду, що 05.10.2025 близько 09:30 години у нього та його дружини ОСОБА_3 , виник конфлікт з батьками дружини, матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 .. Під час конфлікту ОСОБА_1 висказувала погрози виселити його та його родину, принижувала образливими словами. При цьому ОСОБА_1 намагалася виштовхати його з кімнати. Агресивна поведінка ОСОБА_1 призводить до душевних страждань. Він переживає за свою родину. Вважає, що діями ОСОБА_1 йому спричинено психологічне насильство. Просить суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Довгаль С.М. підтримав свого підзахисного, вважає, що є всі підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 КУпАП, оскільки в діях останньої міститься склад адміністративного правопорушення. Так як вона систематично вчиняє психологічне, економічне та фізичне насилля.

Потерпіла ОСОБА_3 пояснила суду, що за домовленістю зі своєю матір`ю, вона разом з родиною переїхали в будинок АДРЕСА_1 . На протязі тривалого часу вона, разом зі своїм чоловіком, проводили реконструкцію зазначеного будинку, значно збільшив його площу. За домовленістю, після проведення перебудови будинку та введення його в експлуатацію, мати ОСОБА_1 повинна була визнати за нею, ОСОБА_3 право власності на частину будинку, чого не сталося. З цього моменту між ними почали виникати конфлікти, образи, штовханина. За рішенням суду, вони повинні були вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в будинок. Вона не заперечувала проти вселення, однак ОСОБА_1 вирішила вселятися за допомогою поліції та державного виконавця. На теперішній час в суді розглядається ще одна цивільна справа. Вважає, що її мати ОСОБА_1 вчиняє відносно неї та всієї її родини психологічний тиск, вона робить їх життя нестерпним, намагається виселити їх з будинку. Визнає, що в них є мініпекарня, де вони в приватному порядку випікають хліб, але на її думку, це виробництво ніяким чином не перешкоджає її матері. 12 жовтня 2025 року, її мати прийшла в будинок, та почала наводити порядки на першому поверсі, де знаходився тістоміс, та інші приладдя для випікання хлібу. Вона почала робити зауваження ОСОБА_1 на що вона почала агресивно реагувати, штовхати тістоміс, тим самим придавила їй ногу, чим завдала їй фізичного болю. Вважає дії ОСОБА_1 домашнім насиллям, та просить суд притягнути останню до адміністративної відповідальності.

Захисник ОСОБА_3 адвокат Петренко І.Ф. підтримала пояснення своєї підзахисної та вважає, що ОСОБА_1 своїми діями вчиняє домашнє насильство, у зв`язку з чим просить притягнути її до відповідальності.

Суд вислухав сторони, розглянув письмові та відео докази долучені до протоколу, прийшов до наступного.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VІІІ від 07 грудня 2017 року (далі за текстом Закон 2229-VІІІ) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктам 3, 14 статті 1 Закону 2229-VІІІ домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні, а також відео з камер відеоспостереження встановлених в будинку, всі сварки розпочинаються на ґрунті особистих неприязних відносин виниклих в наслідок давнього сімейного конфлікту з приводу визначення права власності на будинок. Цей конфлікт продовжується тривалий час. Під час сварок обидві сторони ображають одна одну. Іноді між ними виникає штовханина, що призводить до більших образ.

Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

При цьому не можливо імперативно стверджувати про домашнє насильство у випадку, коли потерпілим від кримінально караного діяння є член сім`ї обвинуваченого.

Сам по собі сімейний конфлікт не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої. Посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати наявність домашнього насильства у конкретному випадку, сторона обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого правопорушення особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Домашнє насильство є системою взаємопов`язаних дій, які полягають у вчиненні систематичних дій і полягають у вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В судовому засіданні було встановлено, що конфлікти виникли між членами родини (мати, донька та зять). Конфлікт виник на побутовому рівні в той час коли вирішувалися звичайні побутові питання. Кожна сторона не йшла на поступки один одному у зв`язку з чим конфлікт набрав розвитку. Потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не змогли пояснити які саме дії ОСОБА_1 , особи похилого віку, призвели до насильства над ними. В їх поясненнях містилися лише образи на матір з приводу вирішення сімейних конфліктів, що накопичувалися протягом тривалого часу з не вирішеного питання щодо встановлення права власності на будинок. При цьому образи потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перекликалися з образами ОСОБА_1 а їх дії один до одного носять обоюдний характер.

Таким чином на думку суду мали місце домашні побутові сварки.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Суд немає права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду даної адміністративної справи не було встановлено обов`язкової умови притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки не було встановлено суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Зважаючи на наведене вмотивування, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 в складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, закрити через відсутність в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КпАП України на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КпАП України закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра шляхом подачі апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів із дня її проголошення.

Суддя Шиян В.В.