Провадження №: 3/755/6684/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2026 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

ОСОБА_1 05 жовтня 2025 року близько 10 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру до колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: вхопив за волосся, чим завдав фізичного болю та страждань.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, пояснив, що 5 жовтня 2025 року з 10 год по 10 год 35 хв знаходився за адресою: вул. Плеханова 6, м. Київ при виконанні виконавчих дій ВП НОМЕР_1. Там була присутня дитина, ОСОБА_3 та державний виконавець Бондар О.Д. Всі стояли під козирком першого під`їзду, бо ховались від дощу. ОСОБА_3 підписала акт державного виконавця та відійшла в сторону. Коли він попрощався з дитиною, то до нього зі спини різко підійшла ОСОБА_3 облила кавою. А потім почала кричати «а ну давай ударь меня, ударь». Він став захищатись від повторного обливання кавою, але ОСОБА_3 жбурнула в нього металеву термокружку в обличчя, чим нанесла розсічену травму параорбітальної ділянки з лівої сторони лівого ока. Він викликав поліцію та швидку допомогу. О 10 год 35 хв його було госпіталізовано до КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва». Долучив відео вказаних подій.

Коли працівник поліції складав протокол, то він вже був в лікарні та не зміг надати свої пояснення. Того ж дня звернувся до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві із заявою про злочин.

Вважає, що дата протоколу є 9 жовтня та він був складений за його відсутності. Копію протоколу вручено не було. Крім того, у протоколі не зазначені його дані, як от місце народження, неправильно вказано номер квартири, у якій він проживає та місце роботи. У графі «притягався до адміністративної відповідальності» записано «так 09.09.2025 ст. 173-2 ч. 2», однак він до відповідальності не притягувався. Одним з понятих зазначено ОСОБА_4 , який є чоловіком ОСОБА_5 та у якого упереджене ставлення до нього. Щодо другого понятого ОСОБА_6 , то він не може бути понятим, оскільки є державним виконавцем.

Також ним отримано лист, що ОСОБА_6 з 06.10.2025 по 10.10.2025 перебував у відпустці, а тому не міг бути залученим як понятий.

Про існування протоколу взнав лише 17.10.2025.

Просив визнати протокол неналежним доказом та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки у них з колишньою дружиною постійно виникають конфлікти, але це не домашнє насильство.

До пояснень подав копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2023, фотознімки, виписку із медичної карти стаціонарного хворого, копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, направлення на судово-медичне обстеження, пояснення надане у кримінальному провадженні, копію карти виїзду швидкої медичної допомоги від 05 жовтня 2025 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2025, відеозапис події на диску.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 5 жовтня 2025 року з 10 год по 10 год 35 хв знаходилася за адресою: вул. Плеханова 6, м. Київ при виконанні виконавчих дій ВП НОМЕР_1 разом з дитиною та ОСОБА_1 . Її матір ОСОБА_7 винесла їй каву у металевій термочашці. Дитина не хотіла спілкуватись з батьком, тому державний виконавець Бондар О.Д. складав відповідний акт. Також в стороні стояв її теперішній чоловік ОСОБА_4 . Під час цієї зустрічі ОСОБА_1 почав конфліктувати та вхопив за волосся, махав парасолею, а тоді вона облила його кавою. Таке відбувається часто при зустрічах з дитиною. Долучила відеозапис події, що відбувалась 05 жовтня.

Представник потерпілої ОСОБА_8 підтримала пояснення потерпілої та просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 5 жовтня 2025 року з 10 год йшов дощ. ОСОБА_3 прийшла до ОСОБА_1 на зустріч з дитиною та державним виконавцем. Вона винесла доньці каву і відійшла на 30 м, оскільки ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в її сторону. В стороні стояв чоловік її доньки ОСОБА_4 . ОСОБА_1 при зустрічі принижував дитину. Коли підписали протокол держаного виконавця, то ОСОБА_1 підійшов до доньки та двічі вдарив її по голові, потім махав парасолею. Тоді викликали поліцію. Коли приїхала поліція, то він кудись поїхав. Тоді приїхала швидка допомога і забрала ОСОБА_1 в лікарню. Свідка ОСОБА_10 на вулиці не було.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що 5 жовтня 2025 року, за адресою: вул. Плеханова 6, м. Київ, дивилась з вікна квартири на четвертому поверсі чи закінчився дощ. Помітила, що на вулиці біля під`їзду під деревом знаходились ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , її донька ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_5 , то вона облила його рідиною з металевої кружки. Він хотів захиститись парасолею, яку тримав у руці, але ОСОБА_3 кричала: «ударь меня», а потім кинула кружку в обличчя ОСОБА_15 . Він прикрив око та став телефонувати, обличчя було в крові. Колишню дружину ОСОБА_1 за волосся не хапав.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що є старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України.

05 жовтня 2025 року о 10 год знаходився під час виконавчих дій щодо побачення ОСОБА_1 з дитиною. Під час цього перебувала матір дитини ОСОБА_16 . Дитина не хотіла бачитись з батьком, про що був складений акт. Детально початку подій не бачив, оскільки якраз складав акт. Однак, бачив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 хапали один одного за одяг. Також ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою до ОСОБА_17 . Також ОСОБА_2 сказала, що ОСОБА_1 її схопив.

Зазвичай всі зустрічі з дитиною проходять біля входу в під`їзд.

Потім бачив, як ОСОБА_1 був в машині швидкої медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, через перебування у відрядженні, проте направив до суду письмові пояснення.

З письмових пояснень вбачається, що 05 жовтня 2025 року о 10 год привіз дружину ОСОБА_18 та дитину за адресою: АДРЕСА_2 , для виконання рішення суду. Припаркувався біля будинку та відійшов на 20 м. Біля під`їзду також перебував державний виконавець Бондар О.Д. Через деякий час туди підійшов ОСОБА_1 , який перебував в агресивному стані та почав нецензурно висловлюватись до ОСОБА_19 з під`їзду вийшла ОСОБА_7 та винесла каву. ОСОБА_1 і її обзивав нецензурною лайкою. ОСОБА_3 попросила державного виконавця скласти акт, бо дитина не хотіла спілкуватись з батьком. Коли ОСОБА_3 наблизилась до ОСОБА_1 , то він наніс їй два удари по голові і втік в сторону свого авто. Тоді викликали поліцію. Поліцейські по приїзду відібрали пояснення.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілу, представника потерпілої, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено протокол від 05 жовтня 2025 року серії ВАД № 741524; рапорт старшого ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Алексєєва С., письмові поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 від 05.10.2025, копія протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05.10.2025, пояснення ОСОБА_1 , надані під час подачі заяви про вчинене правопорушення, направлення на судово-медичне обстеження, копія рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2023, копія супровідного листка № 25-080526, відомості про кількість складених протоколів про адміністративні правопорушення протягом року.

Суддею досліджені відео, надані ОСОБА_1 та ОСОБА_20 з яких вбачається, що вони стоять один навпроти одного, збоку знаходиться дитина. ОСОБА_1 двічі вдаряє ОСОБА_18 по голові та хапає за волосся, після цього вона кидає в нього термочашку з кавою.

Вказані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який хоч і не бачив початку подій, але бачив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчепились одне в одного.

При цьому суддя критично ставиться до показань свідка ОСОБА_10 , оскільки, з її слів вказані події вона бачила з вікна квартири на 4 поверсі, а з наданого запису з камер відеоспостереження вбачається, що там росте велике дерево, яке закриває частково огляд.

Щодо зауважень ОСОБА_1 про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу, оскільки там міститься ряд неточностей, а сам протокол складено 9 жовтня, то суддя приходить до такого висновку.

Дійсно зверху у протоколі заначено дату його складення, яка може читатись, як «5», так і «9», однак потерпіла, свідки та ОСОБА_1 підтвердили, що подія сталась 5 жовтня, у поясненнях зазначені дати 05 жовтня 2025 року, а також зафіксований виклик поліції в цей день. Тому суддя вважає, що дата складення протоколу є 05 жовтня 2025 року.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Щодо неповноти інформації ОСОБА_1 та відсутності його пояснень, то вказаний недолік не може автоматично тягнути визнання протоколу недопустимим, оскільки його письмові пояснення додані до протоколу про адміністративне правопорушення, а іншу інформацію він повідомив під час розгляду справи в суді.

З приводу інформації про перебування державного виконавця Бондар О.Д. з 06.10 по 10.10 у відпустці, то ці відомості не заперечують той факт, що він був присутній 5 жовтня під час виконання рішення суду на місці події, що і підтвердив у судовому засіданні.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України» (Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та ОСОБА_21 , цитоване вище, там само).

Наявні у справі про адміністративне правопорушення докази в сукупності дозволяють судді дійти висновку, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинено фізичне насильство до потерпілої.

Суддя зазначає, що будь-яке насильство стосується розподілу сили між учасниками. Насильство, як правило, застосовує той хто емоційно та/або фізично є більш сильним та впливовим. Насильство пов`язано із порушенням, зсуненням кордонів іншого члена сім`ї.

Вчинення вказаних дій є насильством, якщо особа, по відношенню до якого вони чиняться, відчуває психологічне страждання, яке може привести до розладу здоров`я, емоційної залежності або погіршенню якості її життя.

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони - то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується - це ознака насильства.

Враховуючи пояснення всіх сторін справи про адміністративне правопорушення, суддя критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 про відсутність доказів вчинення ним фізичного насильства, оскільки він постраждав від дій ОСОБА_2 , так як діям ОСОБА_2 буде надана оцінка в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР і цей факт не спростовує його дії 05 жовтня 2025 року.

Оцінюючи вищевикладені докази, суддею встановлено, що ОСОБА_1 застосував до потерпілої ОСОБА_2 фізичне насильство.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддя не встановила.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, оскільки у сім`ї відсутній спільний бюджет і це не буде становити надмірний тягар на потерпілу від насильства

Вирішуючи питання щодо направлення ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників в порядку, передбаченому статтею 39-1 КУпАП та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суддя враховує те, що воно не має систематичного характеру, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з дитиною працюють з психологами, що підтвердили у судовому засіданні, у зв`язку із чим не вбачає необхідності направляти його на проходження відповідної програми.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: Віра Левко