Житомирський апеляційний суд
Справа № 295/9988/25 Головуючий у 1-й інст. Чорній Р. О.
Категорія 289 Доповідач Миколайчук П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 рокум. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі

судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Журавською Д.П.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

захисника Науменка З.О.,

прокурора М.Степури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 30 грудня 2025 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини

Згідно з постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 30 грудня 2025 року, ОСОБА_1 в період з 01.11.2022 по 03.01.2023 перебувала на посаді головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. Відповідно до наказу директора Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю №1-к (ос) від 02.01.2023 ОСОБА_1 звільнилась за власним бажанням з указаної посади 03.01.2023, та, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1, 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних на це причин, подала: декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме, 31.03.2024 о 23 годині 29 хвилині; декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, а саме, 08.06.2025 о 17 годині 28 хвилині; декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, а саме, 08.06.2025 о 19 годині 59 хвилині, чим порушила вимоги фінансового контролю.

Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 30 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 445 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із вказаною постановою, 09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апелянт вказує, що судом порушено принцип юридичної сили та ієрархії нормативно-правових актів при взяті до ваги рекомендації Пленуму ВСС України; суд невірно вирахував строк виявлення правопорушення та строки притягнення до відповідальності, безпідставно врахувавши строки зупинення розгляду справи. Також вказує, що три декларації були подані 31.03.2024 (за період, неохоплений раніше поданими деклараціями), 08.06.2025 (за 2022 рік), 08.06.2025 (за 2023 рік). У протоколах №354, 355, 356 від 22.07.2025 зазначено, що дні подання декларації є днями вчинення правопорушень, а днем виявлення правопорушень є 22.07.2025 як час складання протоколів. Однак посилання на те, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколів 22.07.2025 не можна вважати переконливим, оскільки такий підхід не узгоджується з принципом правової визначеності. Так, датою виявлення правопорушення необхідно рахувати день отримання уповноваженим органом інформації про правопорушення 28.05.2025, тобто дату отримання управлінням стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за вих. №05-76/381 від 28.05.2025 від керівника Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, в якому було надано всю запитувану інформацію. Або днем виявлення правопорушення слід вважати дату подання декларацій в ЄРД: для протоколу №354 08.06.2025, для протоколу №355 28.05.2025, для протоколу № 356 08.06.2025. Тому, враховуючи, що на день розгляду справи в суді (29.12.2025) строк накладення адміністративного стягнення закінчився, провадження у справі підлягає закриттю.

Зауважує, що порушено порядок оформлення протоколу, оскільки проігноровано вимоги Наказу НАЗК № 169/25 в частині вимог до запрошення, яке надсилається особі, та до порядку його вручення. Тобто протоколи №354, №355, №356 було складено за відсутності належно врученого запрошення.

Заперечує проти існування фактів та обставин відмови 22.07.2025 від підписання протоколів №354, №355, №356, отримання другого примірника за місцем її роботи, та проти отримання поштового відправлення за місцем її проживання.

ОСОБА_1 зауважує на наявності системних порушень її прав: права на ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, роз`яснення їй прав при складанні протоколу, невручення їй протоколу про адмінправопорушення, права на захист.

Вказує, що суд був упередженим при розгляді клопотання про повернення матеріалів про адміністративне правопорушення для належного оформлення, обмежившись проголошенням усної відмови, а не винесенням окремої постанови.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів наявності умислу в діях особи, оскільки ОСОБА_1 не мала такого умислу (прямого чи непрямого) та корисливого або іншого особистого інтересу чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідних декларацій, що безумовно свідчить про недоведеність наявності суб`єктивної сторони правопорушення, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Також вказує, що судом не було враховано, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП не є триваючим та є малозначним адміністративним правопорушенням, за яке можливо було застосувати звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На думку апелянтки, початком проведення перевірки щодо вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 був лист за №19422/02-2025, направлений 20 травня 2025 року від заступника начальника департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, спрямований начальнику управління стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про організацію розгляду та прийняття рішення відносно матеріалів Національного агентства з питань запобігання корупції від 13 травня 2025 року за вих. №47-06/41636-25 щодо можливих порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 антикорупційного законодавства.

В додатках до вказаного листа за вих. №19422/02-2025 від 20 травня 2025 року було долучено документи, які раніше направлялись за проміжком часу до департаменту стратегічних розслідувань, зокрема: лист керівника Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю Житомирського обласного відділення за вих. №05-42/244 від 24 березня 2025 року про направлення повідомлення про факт неподання декларації при звільненні за 2023 рік; повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання декларації за вих. №05-42/244 від 24 березня 2025 року, зокрема, встановлений факт неподання декларації при звільненні за 2023 рік; лист керівника Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю Житомирського обласного відділення за вих. №05-42/244 від 24 березня 2025 року про направлення повідомлення про факт неподання декларації при звільненні за 2023 рік (за період з 01 січня 2023 року по 03 січня 2023 року) ОСОБА_1 ; повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання декларації при звільненні за 2023 рік за вих. №05-42/244 від 24 березня 2025 року ОСОБА_1 ; лист керівника управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій за вих. №47-06/41636-25 від 13 травня 2025 року, спрямований департаменту стратегічних розслідувань щодо встановлення несвоєчасного подання декларацій, в т.ч. ОСОБА_1 .

Після цього, заступником начальника управління стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 26 травня 2025 року до Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було направлено вимогу (лист) за вих. №61038-2025 від 26.05.2025 року про надання письмової інформації, в тому числі, відносно ОСОБА_1 . Керівником Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було надано лист за вих. №05-76/381 від 28.05.2025 року, в якому було надано всю запитувану інформацію на вимогу (лист) про надання інформації за вих. №61038-2025 від

В подальшому, заступником начальника управління стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Хмелевській М.І. ДП AT «Укрпошта» 23 червня та 27 червня 2025 року було направлено два запрошення (виклики) від 23 червня 2025 року та від 27 червня 2025 року відповідно, для складення протоколів про адміністративні правопорушення: запрошення (виклики) було надіслано ОСОБА_1 (без зазначення адреси проживання) рекомендованими з повідомленням про вручення поштовими листами за №046 та за №136, проте не були вручені адресату та повернулись до відправника з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Запрошення від 27 червня 2025 року складено без зазначення обов`язкових відомостей (мети запрошення; суті та правової кваліфікації правопорушення; прав та обов`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності); та не вручено отримувачу. Будь-якого іншого запрошення (виклику) ОСОБА_1 не надсилалось та не вручалось.

22 липня 2025 року старшим оперуповноваженим УСР в Житомирській області ДСР НПУ було складено протоколи за №354, №355 та №356 про адміністративні правопорушення та 23 липня 2025 року були направлені на розгляд до Богунського районного суду міста Житомира.

Таким чином, вже станом на 28 травня 2025 року та на 08 червня 2025 року органом, який здійснює перевірку фактів вчинення корупційних правопорушень, було відомо про факт невчасного подання ОСОБА_1 відповідних декларацій за 2022-2023 роки тобто, після одержання на вимогу заступника начальника управління стратегічних розслідувань запитуваної інформації та безпосередньо після подання 08 червня 2025 року та декларації в Єдиному реєстрі декларацій.

Отже, три декларації ОСОБА_1 були подані: 31 березня 2024 року - за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, 08 червня 2025 року - за 2022 рік, 08 червня 2025 року - за 2023 рік та в ці ж дні були оприлюднені на офіційному сайті НАЗК. У протоколах за №354, 355 та 356 про адміністративне правопорушення від 22 липня 2025 року зазначено, що саме вказані дні подання декларацій є днями вчинення адміністративного правопорушення, а днем виявлення вказаних адміністративних порушень - є 22 липня 2025 року, тобто день складення трьох протоколів за №354, 355 та 356 про адміністративні правопорушення, проте, момент виявлення правопорушення і момент складення протоколу є відмінним за проміжком часу. При цьому, з моменту оприлюднення вказаних вище декларацій у Єдиному реєстрі декларацій на офіційному сайті НАЗК (31 березня 2024 року та 08 червня 2025 року) відомості, що містяться в цих деклараціях в т.ч. і щодо дати їх подання а також суб`єкта подання, набули статусу загальнодоступних.

Таким чином, дійсною (реальною) датою виявлення адміністративного правопорушення, необхідно рахувати дату, яку об`єктивно можливо встановити виходячи з наявних матеріалів справи та письмових доказів, а саме день отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади) - це 28 травня 2025 року, тобто дата отримання управлінням стратегічних розслідувань від керівника Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю запитуваної інформацію, а також запитуваних органом поліції документів відносно ОСОБА_1 , або дати подання самих декларацій в Єдиному реєстрі декларацій.

Враховуючи, що на день розгляду справи в суді (29 грудня 2025 року) строк накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, сплив, провадження у справі підлягає закриттю. Також вказує, що в зв`язку з минуванням строків притягнення до адмінвідповідальності, винуватість ОСОБА_1 не може бути встановлена, оскільки ст. 247 КУпАП передбачає безальтернативне закриття провадження за обставин спливу строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів наявності умислу в діях особи, оскільки ОСОБА_1 не мала такого умислу (прямого чи непрямого) та корисливого або іншого особистого інтересу чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідних декларацій, що безумовно свідчить про недоведеність наявності суб`єктивної сторони правопорушення, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Також вказує, що судом не було враховано, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП не є триваючим та є малозначним адміністративним правопорушенням, за яке можливо було застосувати звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 , її захисник - адвокат Науменко З.О. підтримали скаргу з наведених у ній доводів, просили скаргу задовольнити.

Прокурор М.Степура заперечила проти задоволення скарги та просила постанову залишити без змін. Вказала, що строком виявлення вказаних правопорушень є дата складання протоколу, що підтверджується судовою практикою. Недоліки оформлення протоколу не є істотними, а факт неподання декларацій без поважних причин ОСОБА_1 підтверджений, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Мотиви суду та оцінка доводів апеляційної скарги

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

Згідно примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції було встановлено, що наказом директора Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю «Про переведення Марини Хмелевської на вакантну посаду» №38-к (ос) від 31.10.2022 року, ОСОБА_1 призначено на посаду головного бухгалтера Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з 01.11.2022 року.

Наказом директора Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю «Про звільнення Марини Хмелевської» №1-к (ос) від 02.01.2023 року, ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з 03.01.2023 року за власним бажанням.

Відповідно до ст. 81 Цивільного кодексу, Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю є юридичною особою публічного права.

Приписами статті 3 Закону «Про запобігання корупції» визначено коло осіб, на яких поширює свою дію Закон, зокрема, передбачено його розповсюдження на посадових осіб юридичних осіб публічного права.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону.

Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, зокрема за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону визначено, що особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«г» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до пп. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності.

Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.

Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.

Днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відлік строку подання декларації при звільненні починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення діяльності.

Відповідно до Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом голови НАЗК від 23.07.2021 року №449/21, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня.

Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Згідно Наказу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнний стан на усій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Відповідно до Роз`яснення НАЗК №4 від 07.03.2022 року щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю в умовах воєнного стану (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майбутньому стані повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, проведення перевірок), щорічна декларація, подається у період з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану, до 00 годин 00 хвилин відповідного числа третього місяця від такого дня.

Відповідно до Роз`яснення НАЗК №4 від 07.03.2022 року щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю в умовах воєнного стану (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майбутньому стані повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, проведення перевірок), декларація при звільненні, якщо звільнення відбулось під час дії воєнного стану, подається у період з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану, до 00 годин 00 хвилин відповідного числа третього місяця від такого дня.

12 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України №3384-ІХ, «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», відповідно до якого відновлено електронне декларування та відкритий доступ (з урахуванням безпекових заходів) до реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до Роз`яснень даного Закону особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Роз`ясненням НАЗК від 10.01.2024 року щодо фінансової доброчесності встановлено, що особи, які звільнились у період з 01.01.2023 до 11.10.2023 року (включно) подають: 1) декларацію за 2021 рік (щорічну декларацію з позначкою «я продовжую виконувати функції держави або місцевого самоврядування» або кандидата на посаду - за потреби та якщо відповідна декларація не подана раніше) - до 31.01.2024 року; 2) щорічну декларацію з позначкою «я продовжую виконувати функції держави або місцевого самоврядування за 2022 рік - до 31.01.2024 року (якщо така декларація не подана раніше); 3) декларацію при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями - до 31.01.2024 року; 4) декларацію з позначкою «я припинила виконувати функції держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2023 рік - до 31.03.2024 року.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію за 2022 рік поза межами встановлених строків - не пізніше 31.01.2024 року, декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, - до 31.01.2024 року, декларацію після звільнення за 2023 рік до 31.03.2024 року.

Згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік - 08.06.2025 року о 17 год. 28 хв.; декларацію при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями - 31.03.2024 року о 23 год. 29 хв.; декларацію після звільнення за 2023 рік - 08.06.2025 року о 19 год. 59 хв., тобто несвоєчасно.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджено в сукупності зібраними доказами у справі, а саме: даними протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №354 від 22.07.2025, №355 від 22.07.2025, №356 від 22.07.2025, рапортом старшого оперуповноваженого УСР в Житомирській області №29029-2025 від 22.07.2025 (354856), описом вкладення до відправлення №695 та накладною, фотознімками ОСОБА_1 , декларацією ОСОБА_1 від 31.03.2024 та двома деклараціями від 08.06.2025 (подані о 17 годині 28 хвилині та о 19 годині 59 хвилині), копією листа Національного агентства з питань запобігання корупції про факт несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 13.05.2025, копією повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 24.03.2025 №05-42/244, послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 в період з 11.10.2023 по 01.04.2024, наказом директора Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю №2-к (ос) від 08.01.2019, наказом директора Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю №38-к (ос) від 31.10.2022, наказом директора Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю №1-к (ос) від 02.01.2023, копією посадової інструкції головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, копією Положення про Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, рапортом старшого оперуповноваженого УСР в Житомирській області від 02.07.2025, фіскальним чеком про підтвердження направлення ОСОБА_1 запрошення про необхідність прибуття до УСР в Житомирській області ДСР НПУ 26.06.2025, запрошенням від 23.06.2025, фіскальним чеком про підтвердження направлення ОСОБА_1 запрошення про необхідність прибуття до УСР в Житомирській області ДСР НПУ 01.07.2025, запрошенням від 27.06.2025, конвертом з довідкою про причини повернення листа, листом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 14.07.2025 №05-95/491, рапортом старшого оперуповноваженого УСР в Житомирській області від 21.07.2025, роздруківками здійснення повідомлення та телефонних дзвінків ОСОБА_1 , рапортом старшого оперуповноваженого УСР в Житомирській області від 22.07.2025.

Так, встановлений ст. 45 Закону обов`язок подання суб`єктами декларування декларацій є імперативним і не ставиться Законом в залежність від будь-яких обставин (в тому числі, технічної, фізичної можливості суб`єкта декларування його реалізувати, внаслідок бездіяльності самого суб`єкта декларування, незнання закону тощо).

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Однак, ОСОБА_1 не наводила доводів щодо поважності причин подання декларацій за 2022 рік, при звільненні за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, та після звільнення за 2023 рік поза межами встановлених строків.

Обов`язок належної підготовки суб`єкта декларування для своєчасної подачі декларації покладається на самого суб`єкта декларування.

Для кваліфікації несвоєчасного подання декларації як адміністративного правопорушення необхідна наявність двох обставин, а саме: сам факт несвоєчасного подання та відсутність у суб`єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.

Таким чином, поважних причин, які б перешкодили вчасно подати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 в ході збору матеріалів по даному факту не встановлено.

Враховуючи, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУПАП, є правопорушенням, яке полягає в несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, факт подання її поза встановлений Законом строк утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону несвоєчасно без поважних причин подала декларації за 2022 рік, при звільненні за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, та після звільнення за 2023 рік, чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Тому посилання апелянта про відсутність умислу в її діях щодо несвоєчасного подання декларацій є безпідставним, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є правопорушенням з формальним складом, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини. Судом не встановлено обставин, які б звільняли ОСОБА_1 від обов`язку виконання вимог Закону України стосовно своєчасного подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2022 рік, декларації після звільнення за період, неохоплений попередніми деклараціями та декларації після звільнення за 2023 рік.

Суд також враховує, що ані в суду першої інстанції, ані в апеляційному суді ОСОБА_1 не дала пояснень, які б спростували факт неподання нею декларацій без поважних причин.

Крім того, доводи в апеляційній скарзі про можливість закриття справи за малозначність фактично вказують на згоду особи зі скоєним, так як закриття справи за ст. 22 КУпАП можливе лише у випадку вчинення правопорушення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури оформлення протоколів про адмінправопорушення апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що неотримання ОСОБА_1 листів-запрошень до Управління стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань для надання пояснень, ознайомлення з матеріалами справ, не вручення їй копій протоколів № 354, 355, 356 від 22.07.2025, та неналежнне дотримання вимог Наказу НАЗК № 169/25, та враховуючи вжиті Управлінням стратегічних розслідувань в Житомирській області заходів до здійснення відповідних процесуальних дій на стадії досудової підготовки матеріалів, не призвела до істотного порушення прав ОСОБА_1 , у тому числі, права на захист. Після надходження протоколів про вчинення адміністративного правопорушення № 354, 355, 356 від 22.07.2025 разом з доданими матеріалами до суду, ОСОБА_1 ознайомилася в повному обсязі з відповідними матеріалами судових справ об`єднаних в одне провадження за №295/9988/25, в сторони захисту було достатньо часу, щоб підготуватися до захисту при розгляді вищевказаних протоколів, вказані права були в належній мірі реалізовані.

Щодо доводів про малозначність діянь, вчинених ОСОБА_1 .

Відповідно статті 22 КпАП України, при малозначності правопорушення суддя може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому законодавцем не визначено змісту поняття та ознак малозначності адміністративного правопорушення.

В свою чергу, родовим об`єктом корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.

Малозначними є такі адміністративні правопорушення, які не мають ознак суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

При цьому зазначена норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких є необхідною умовою визнання правопорушення малозначним, а також застережень щодо неможливості застосування цієї норми до окремих складів адміністративних правопорушень.

В кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Проте, суд апеляційної інстанції визнає такі доводи апелянта щодо звільнення від адміністративної відповідальності за малозначністю непереконливими, з огляду на те, що адміністративні правопорушення вчинені ОСОБА_1 , передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не можуть бути визнані малозначними, оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість яких обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Доводи захисника про неналежне оформлення судом свого рішення за наслідками розгляду клопотання про повернення протоколів на доопрацювання суд відхиляє, оскільки нормами КУпАП не передбачено обов`язкового постановлення судом своїх рішень в формі окремих процесуальних документів.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції частково погодився з доводами апелянта щодо закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності у даній справі, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» №13 для своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи судам необхідно звертати увагу на роз`яснення в кожній справі таких питань, зокрема чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

При цьому особливістю правопорушень, пов`язаних з корупцією, є те, що початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення незалежно від того, чи є зазначене порушення триваючим.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства і джерелом права.

Так, у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (заяви №23759/03 та №37943/06) ЄСПЛ встановив порушення ст.6 Конвенції і зазначив, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. У згаданому рішенні ЄСПЛ зазначив, що відповідні правові акти явно суперечили один одному. У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів. На думку ЄСПЛ, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56).

Отже, у разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язанні застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Відтак принципове значення для правильного вирішення даної справи має визначення точної дати (дня) виявлення та вчинення зазначених правопорушень, так як саме від цього часу відраховується відповідний строк.

У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

Натомість, суд в цій частині не погоджується з прокурором та вважає, що момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.

Відтак фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України є час отримання органом, уповноваженим складати протокол про адміністративне правопорушення, всіх матеріалів, на підставі яких і було складено протоколи. У даній справі такою датою є 22.05.2025 року, коли підрозділ Департаменту стратегічних розслідувань НП України отримав лист від керівника Житомирського обласного відділення ФССОЗІ № 19422/02-2025 від 20.05.2025, до якого було надано всю інформацію щодо неподання ОСОБА_1 декларацій (а.с.22 т.3, а.с. 22 т.2, а.с.19 т1). При цьому, ще 15.05.2025 НАЗК зверталося до Департаменту стратегічних розслідувань НП України з листом, в якому вказувало на виявлення факту неподання декларацій ОСОБА_1 . Подальші затримки в складанні протоколу, навіть і з вини ОСОБА_1 , дії по погодженню протоколу прокурором не впливають на визначення дати виявлення правопорушення та , відповідно, відлік строку накладення адмінстягнення.

Таким чином, зважаючи на вимоги ст.38 КУпАП, шестимісячний строк (з дня виявлення) для притягнення особи до адміністративної відповідальності за протоколами про адміністративне правопорушення від 22 липня 2025 року № № 354, 355, 356 на час ухвалення оскаржуваної постанови судом першої інстанції (30 грудня 2025 року) - закінчився.

Не впливає на даний висновок і та обставина, що суд в порядку ч. 4 ст. 277 КУпАП зупиняв строки розгляду в даній справі.

Так, строк розгляду справи не є тотожним зі строком притягнення до адміністративної відповідальності, зупинення якого КУпАП не передбачено.

Положення норм передбачених ст. 277 КУпАП регулює саме і лише строк розгляду справ, що гарантує всебічне, об`єктивне та повне з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, однак зупинення такого строку не зупиняє перебіг строку накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, оскільки ці строки є різними за своєю суттю.

Наведенні судом в оскаржуваній постанові положення п.12 Постанови Пленуму ВСС України № 14 від 17.10.2014 суд вважає необгрунтованими, оскільки вказана постанова Пленуму ВСС не є нормативним актом, носить рекомендаційний характер та не може змінювати чи доповнювати норми КУпАП.

В свою чергу, в п. 100 Постанови від 12.12.2024 у справі N 990SCGC/20/24 Верховний Суд констатував, що «закінчення строку, визначеного статтею 38 КУпАП, унеможливлює накладення адміністративного стягнення на особу, стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, оскільки цей Кодекс не передбачає продовження строків накладення адміністративного стягнення та згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП є самостійною підставою для закриття судом розпочатого провадження у справі про адміністративне правопорушення».

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення припиняється в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Підсумовуючи вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП за протоколами про адміністративні правопорушення від 22 липня 2025 року №354, №355 та №356, на час розгляду справи судом першої інстанції слід було закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги в частині застосування строків притягнення до адміністративної відповідальності, які встановлені ст.38 КУпАП, є обґрунтованими, то оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.

При цьому, оцінюючі відповідні доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні правопорушення. Так, з правового аналізу ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Тобто пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП необхідно застосовувати у взаємозв`язку з іншими нормами. Зокрема, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП містить посилання саме на статтю 38 КУпАП, яка, з-поміж іншого, підлягає застосуванню лише у випадку, якщо наявна вина особи та існують підстави для накладення адміністративного стягнення.

Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що суд не вправі встановлювати чи наявний склад правопорушення в його діях, апеляційний суд вважає хибними, оскільки постановляючи рішення про закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП, яка є нереабілітуючою обставиною, суд зобов`язаний встановити чи було вчинено правопорушення та чи винен він у його вчиненні.

Відповідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 30 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію постанови направити учасникам справи та прокурору.

СуддяП. Миколайчук