Єдиний унікальний номер 448/2333/25
Провадження № 3/448/60/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

03.02.2026 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., з участю секретаря судового засідання Романченко І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська в режимі відеоконференції матеріали справи, що надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Мостиська, Мостиського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого,

за ч.2 ст.185-10 та ч.2 ст.204-1 КУпАП,

учасники справи:

особа, що склала протоколи про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 ,

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

та його захисник - адвокат Борисенко В.В.,

права передбачені ст.268 КУпАП, ст.ст.10, 63 Конституції України особам роз`яснено,

В С Т А Н О В И В:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011781Е від 05.11.2025 року, відомо, що ОСОБА_1 , 04.11.2025 року о 21:00 год., діючи у складі групи осіб спільно з ОСОБА_3 , під час спроби здійснення незаконного переміщення тютюнових виробів через державний кордон України, за допомогою БпЛА, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон, на напрямку 512 прикордонного знаку, на відстані 7000 м до лінії державного кордону, територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б).

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за які передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Він же, ОСОБА_1 , 04.11.2025 року о 21:00 год., діючи у складі групи осіб разом ізгромадянином ОСОБА_3 , під час затримання «Групою реагування» за спробу ОСОБА_1 незаконного перетину Державного кордону з України в РП, з використанням БпЛА, поза пунктом пропуску через Державний кордон України, на напрямку 512 прикордонного знаку, на відстані 7000 м до лінії Державного кордону, територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, останній вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, зокрема: вдавався до втечі, чинив фізичний опір, на неодноразово повторену законну вимогу працівників ДПСУ припинити дані дії - не реагував.

Такими своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги п.12 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 19.12.2025 року об`єднано матеріали справ про адміністративні правопорушення: ЄУН 448/2333/25 за ч.2 ст.204-1 КУпАП та ЄУН 448/2335/25 за ч.2 ст.185-10 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 в одне провадження і присвоєно номер об`єднаної справи ЄУН 448/2333/25.

ІІ. Пояснення особи, яка бере участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, його захисника, свідків.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , в судовому засіданні провину в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях не визнав, заперечив обставини, що наведені в протоколах про адміністративні правопорушення. Зазначив, що 04.11.2025 року, у вечірній час, на власному автомобілі, взявши тепловізор, поїхав на околиці с.Годині, щоб поспостерігати за дикими тваринами. Приїхавши у поле біля вказаного населеного пункту, автомобіль під його керуванням «застряг» біля проїжджої дороги. Надалі, він подзвонив до сина ОСОБА_4 , котрому 20 років, який приїхав на велосипеді та привіз лопату, однак транспортний засіб їм не вдалось відкопати, тому син, взявши тепловізор, пішов до велосипеда, а він, закривши автомобіль, подався в сторону населеного пункту за допомогою. Йдучи полем почув шум БпЛА та налякавшись вказаного гулу побіг в напрямку с.Годині, де на підході до вказаного населеного пункту (окраїна) стояв біля господарської будівлі одного з будинків та до нього підійшли особи, без військової форми та розпізнавальних знаків, які повалили його на землю, одягнувши при цьому кайданки. Про причину затримання чи в чому його підозрюють, вказані особи його не повідомляли. В подальшому його обшукали та вилучили мобільний телефон і портмоне, в якому було посвідчення водія та яке теж вилучили. Згодом, привели його сина ОСОБА_4 та через деякий час його із сином привезли до належного йому транспортного засобу, котрий знаходився неподалік в полі. Привізши у вказане місце, за якийсь проміжок часу прибули працівники поліції, працівники БЕБ, які проводили якісь слідчі дії. Близько 04-05 год. Ранку 05.11.2025 року його із сином відвезли у пункт пропуску «Шегині». Жодних протоколів біля нього не складали, із протоколами його ніхто не знайомив, як і не давав такі для підпису. Він не відмовлявся від захисника, а навпаки просив працівникам ДПСУ, щоб ті викликали йому адвоката чи повідомили про вказаний факт дружину. Надалі його з сином ОСОБА_5 доставили у ПТТ, що у м.Львові, де пробув там біля 72 год. Перебуваючи в ПТТ, ніхто в нього жодних пояснень протягом терміну перебування не відбирав. Покликався на те, що жодного наміру перетинати державний кордон у нього не було, так як станом на 05.11.2025 року він мав оновленні дані про військовий облік у відповідному додатку. Також вказував, що упаковки із сигаретами та літальні апарати, а також маскувальна сітка, які були відшукані неподалік його транспортного засобу, йому не належать, звідки вони там взялись йому невідомо. Його був лише транспортний засіб, в котрому знаходилась зарядка до телефону, лопата, а також автомобільний прикурювач. Щодо злісної непокори працівникам ДПСУ, то зазначив, що жодного опору таким він не чинив, за ним ніхто з військовослужбовців не біг та команд зупинитись він не чув, оскільки голосно гудів дрон. Щодо того, що він мав пришвидшений хід, то зазначив, що був сильно наляканий гулом дрона, який кружляв над ним, а тому хотів заховатись у безпечне місце. Вважає, що відносно нього відсутні докази, які підтверджують склади адміністративних правопорушень за ч.2 ст.204-1 і ч.2 ст.185-10 КУпАП, а тому просить суд провадження щодо нього закрити за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Борисенко В.В., в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний заперечує факт наміру незаконного перетину державного кордону України. Жодного наближення до лінії державного кордону, тим більше спроби його перетину, не відбулося. Вказує, що місце затримання ОСОБА_1 відбувалось на значній відстані від ДКУ з Республікою Польщею. Це об`єктивно унеможливлює навіть теоретичну реалізацію спроби його перетину в момент зупинки. Жодних дій, які могли б бути кваліфіковані як підготовка до незаконного перетину кордону, зафіксовано не було. Також зазначає, що його підзахисний станом на 05.11.2025 року мав оновленні дані по військовому обліку. Щодо віднайдених неподалік транспортного засобу літальних апаратів, на яких, за словами працівників ДПСУ мав намір перетнути ДКУ з РП громадянин ОСОБА_1 , то з даного приводу зазначає те, що вказані літальні апарати, не є габаритними, тому за допомогою таких його підзахисний не міг фізично перетнути державний кордон України. Також представниками ДПСУ не було доведено, що вказані літальні апарати належать саме ОСОБА_1 , як і не було доведено, що такі були доставлені на околиці населеного пункту с.Годині останнім на транспортному засобі. Наголошував і на тому, що наданий представниками ДПСУ відеозапис, що зроблений за допомогою БПЛА «Mavic 3» не містить ні дати, ні часу вчинення інкримінованих його підзахисному ОСОБА_1 правопорушень. Щодо складеного протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП відносно його підзахисного ОСОБА_1 , то з таким його підзахисний також категорично не погоджується, оскільки з матеріалів адміністративної справи не вбачається, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі працівника Державної прикордонної служби. Щодо інкримінованої представниками ДПСУ втечі з місця події ОСОБА_1 , то це пояснюється тим, що над ним, ОСОБА_1 , літав дрон, від гулу якого такий сильно налякався, тому почав тікати. Покликався і на те, що його підзахисному не забезпечено захисника, на чому він наполягав, його підпису про відмову від послуг такого немає; свідки події є заінтересованими особами, оскільки являються працівниками ДПСУ та брали безпосередню участь в затриманні його підзахисного, а тому їхні покази є необ`єктивними, а також суперечливі. Таким чином, наведені в протоколах обставини не підтверджені належними доказами, а тому склад адміністративних правопорушень в діях ОСОБА_1 відсутній. Просить суд провадження по справі закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

Особа, що склала протоколи про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», а саме мав намір у складі групи осіб разом із ОСОБА_3 перетнути ДКУ з РП за допомогою літального апарату (повітряного судна). Доказом спроби незаконного перетину можуть також слугувати віднайдені у його ( ОСОБА_1 ) транспортному засобі комплектуючі до БпЛА. Надалі, ним, як уповноваженою особою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.204-1 і ч.2 ст.185-10 КУпАП. При цьому, надав наступні пояснення, які передували даній події. Так, 04.11.2025 року близько 19.20 год. надійшла оперативна інформація про виявлення за допомогою БпЛА руху транспортного засобу на околицю населеного пункту Годині, котрий ймовірно причетний до протиправної діяльності на ділянці відповідальності підрозділу на напрямку 515 п/зн. Було задіяно шість військовослужбовців та два транспортні засоби. Надалі, отримавши екіпірування, котре в тому числі включало зброю та кайданки, він та два військовослужбовці, які ввійшли до однієї групи реагування, а також майор ОСОБА_6 , разом з двома іншими військовослужбовцями, які ввійшли до другої групи реагування, на транспортних засобах виїхали на місце події. Близько 21:00 год., прибувши на вказане місце, вони побачили автомобіль, та двох осіб чоловічої статі, які почали тікати, при цьому не реагували на законну вимогу працівників ДПСУ припинити дані дії (втечу з місця події). Надалі вони вказаних осіб затримали, зокрема ОСОБА_1 було затримано у господарській будові (сараї) на околиці н.п. Годині, а ОСОБА_3 в полі, біля польової дороги, неподалік транспортного засобу. Близько 4-5 год. ранку 05.11.2025 року порушників державного кордону було доставлено у ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для складання відповідних протоколів, які в подальшому і були складені відносно громадян ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Щодо заперечень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що за допомогою вказаних літальних апаратів такий не міг перетнути ДКУ, оскільки їхні технічні характеристики не передбачені для підняття та подальшого транспортування осіб, то, він, ОСОБА_2 зазначив, що вказані літальні апарати на вигляд були вдосконалені та модернізовані. Щодо самих протоколів про адміністративні правопорушення, то з такими порушника було ознайомлено в ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (1-й поверх адмінбудівлі), однак такий від підпису відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , про що зазначено у самих протоколах про адміністративні правопорушення. Щодо покликань ОСОБА_1 , що в такого під час обшуку було вилучено мобільний телефон і посвідчення водія, то зазначив, що жодного обшуку не проводилось і речей не вилучали. Де знаходиться мобільний телефон ОСОБА_9 йому не відомо, а посвідчення водія було знайдено військовослужбовцем «Групи реагування», ймовірно такі випали з одягу порушника при затриманні такого. На зауваження захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Борисенка В.В. чому відсутній відеозапис обставин затримання порушників, то зазначив, що використання бодікамер групою реагування не передбачено, як і не передбачено екіпіруванням бодікамерами, котре видається вказаній групі. Щодо покликання захисника, що під час затримання порушників особи, котрі їх затримували не перебували у форменому одязі, то з приводу вказаного повідомив, що «Група реагування», в кількості шести чоловік перебувала у форменому одязі, що можуть підтвердити інші особи із «Групи реагування». В свою чергу у цивільному перебували працівники БЕБ, які приїхали на місце події і в подальшому проводили відповідні слідчі дії. Щодо заперечень порушника, про те, що на його прохання йому не надано адвоката, то зазначив, що порушник сам відмовився від адвоката, про що зазначив працівникам ДПСУ в присутності свідків, що і зазначено в протоколах про адміністративні правопорушення, а вже під час перебування в ПТТ у м.Львові на його звернення такому був наданий захисник. Вважає, що громадянина ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, оскільки вина такого підтверджена беззаперечними доказами.

Свідок ОСОБА_8 , інспектор прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) в судовому засіданні пояснив, що був присутній при ознайомленні ОСОБА_1 із протоколами про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.185-10 та ч.2 ст.204-1 КУпАП. Зазначив, що це відбувалось на першому поверсі адмінбудинку ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 04.11. на 05.11.2025 року. Він був після робочого дня, на зміні не перебував, ночував в той день на відділі. Громадянину ОСОБА_1 в адмінбудівлі ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було вручено протоколи для ознайомлення та підпису, однак такий взявши їх в руки, переглянув і відмовився їх підписувати. Також повідомив старшого лейтенанта ОСОБА_2 , що не потребує адвоката, оскільки він нічого протиправного не вчиняв. Чи зачитували громадянину ОСОБА_1 його права, то з даного приводу нічого повідомити не може, оскільки не пригадує.

Свідок ОСОБА_7 , інспектор прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), в судовому засіданні пояснила, що була присутня при ознайомленні ОСОБА_1 із протоколами про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.185-10 та ч.2 ст.204-1 КУпАП. Був присутній ще ОСОБА_10 . Зазначила, що подія мала місце у адмінбудівлі ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в пізній час з 04.11. на 05.11.2025 року, точної години не пригадує. В цей час вона не перебувала на зміні, однак була на відділі. Зазначила, що громадянину ОСОБА_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 було вручено протоколи для ознайомлення та підпису, однак такий переглянув та відмовився їх підписувати, на запитання чи потребує адвоката, також ствердно відповів відмовою.

Свідок ОСОБА_11 , старший інспектор прикордонної служби, в судовому засіданні пояснив, що 04.11.2025 року виконував наказ з охорони ДКУ. Близько 19.00 год. надійшла оперативна інформація про рух транспортного засобу в напрямку ДКУ. До вказаної операції було задіяно військовослужбовці та два транспортні засоби. Він, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які ввійшли до однієї групи реагування, а також майор ОСОБА_14 , разом з двома іншими військовослужбовцями, які ввійшли до другої групи реагування, на транспортних засобах виїхали на місце події. Прибувши на вказане місце, а це околиця с.Годині, вони побачили транспортний засіб, біля якого було двоє осіб, які побачивши їх, військовослужбовців, почали тікати, на вимогу зупинитись не реагували. Він з ОСОБА_13 особисто затримували ОСОБА_15 свою чергу ОСОБА_9 затримували інші військовослужбовці. Зазначив, що згодом неподалік автомобіля ОСОБА_9 були віднайдені три літальних апарати, маскувальна сітка та тютюнові вироби.

Свідок ОСОБА_16 , помічник начальника відділу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в судовому засіданні пояснив, що 04.11.2025 року виконував наказ з охорони ДКУ. Близько 19.00 год. за допомогою БпЛА виявлено рух транспортного засобу в напрямку ДКУ. Отримавши екіпірування, він, ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , які ввійшли до однієї групи реагування, а також ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_13 , які ввійшли до другої групи реагування, на транспортних засобах виїхали на місце події. Прибувши на вказане місце, а це околиця с.Годині, вони побачили транспортний засіб, біля якого було двоє осіб, які побачивши їх, військовослужбовців, почали тікати, на вимогу зупинитись не реагували. Через деякий час він особисто затримав громадянина ОСОБА_1 у господарській будівлі (сараї) на околиці населеного пункту. Під час затримання громадянин ОСОБА_1 на вимогу вийти з приміщення не реагував, чинив опір, шарпався, махав руками, а тому було надіто кайданки. Жодного обшуку вказаного громадянина він не проводив, в тому числі не вилучав телефон та посвідчення водія.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, а також оцінка суду щодо фактичних обставин справи.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

У відповідності до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд наголошує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність у її діях складу та події адміністративного правопорушення. При цьому, стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні вини особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» у цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до положень ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог частини 2 статті 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення уповноважена особа зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Щодо винуватості громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011781Е від 05.11.2025 року складеного помічником начальника відділу начальником кінологічного відділення ОСОБА_2 відносно громадянина ОСОБА_1 відомо, що 04.11.2025 року о 21:00 год., останній, діючи у складі групи осіб спільно з ОСОБА_3 , під час спроби здійснення незаконного переміщення тютюнових виробів через державний кордон України, за допомогою БпЛА, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон, на напрямку 512 прикордонного знаку, на відстані 7000м до лінії державного кордону, територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б).

Дії громадянина ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

На підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, надані наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011781Е від 05.11.2025 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, зміст якого викладено вище;

- протокол про адміністративне затримання громадянина ОСОБА_1 від 04.11.2025 року, з якого відомо, що вказаного громадянина було затримано вищевказаного дня о 21:00 год. на строк до 3-ох діб з метою з`ясування обставин правопорушення. При цьому, особистий огляд, огляд речей та вилучення документів не проводився, про що зазначено у даному протоколі;

- схему спроби незаконного перетину державного кордону за 04 листопада 2025 року та фототаблицями до вказаної схеми, з якої вбачається наступне: о 19:20 від ПОРВ з м.д.н.п. Мостиська надійшла інформація про рух т/з в межах КПР, ок.н.п. Годині, який ймовірно причетний до протиправної діяльності на ділянці відповідальності підрозділу на напрямку 515 п/зн (6500 до ДК); з 19:25 год. організовано проведення спеціальних дій з пошуку порушників (створено 2 групи військовослужбовців для виїзду на місце події); о 21:00 год. в ході проведення перевірки близько 7000 м від ДКУ навпроти 512-513 п/зн на ок.н.п. Годині було виявлено та затримано громадян: ОСОБА_1 , 1977р.н. та ОСОБА_20 , 2001р.н. (згодом встановлено, що установчі дані вказаної особи ОСОБА_21 ); на місці події також виявлено 3 літальні апарати типу «літачок», 2850 пачок сигарет різних торгових марок та транспортний засіб автомобіль марки «Jeep», реєстр.номер НОМЕР_1 ; по даному факту проінформовано представників НПУ, ТУ БЕБ у Львівській області; о 21:40 год. прибули представники НПУ; 23:30 год. прибули представники БЕБ та СБУ у Львівській області; громадян ОСОБА_1 і ОСОБА_22 було доставлено на відділ для проведення фільтраційних заходів та складання протоколів за ч.2 ст.185-10 і ч.2 ст.204-1 КУпАП;

- рапорт ст. зміни прикордонних нарядів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_23 від 04.11.2025 року, з якого відомо, що об 21:00 год. отримано інформацію від п/н «Група реагування» про затримання ними на напрямку 512 прикордонного знаку двох громадян України під час спроби незаконного перетину та здійснення незаконного переміщення тютюнових виробів через ДКУ;

- копію посвідчення водія громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- відеозапис, котрий здійснений тепловізійним дроном «Mavic 3», з якого вбачається наступне: здійснюється зйомка території на околиці н.п.Годині; в полі працює сільськогосподарська техніка; рухаються два транспортні засоби ДПСУ в напрямку транспортного засобу, який стоїть у полі, що на окраїні н.п. Годині; при наближенні до вказаного транспортного засобу, від такого відбігають дві особи чоловічої статі; один з осіб ( ОСОБА_24 ) побіг в одному напрямку, інша особа ( ОСОБА_25 ) побіг в сторону н.п. Годині; особа, що прямувала в напрямку н.п.Годині прямує до господарства місцевого жителя; надалі видно, як особа ( ОСОБА_25 ) ходить біля господарських будівель, щоб заховатись.

Відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення виражається у перетині або спробі перетину державного кордону України одним із наступних способів: поза пунктами пропуску через державний кордон України, в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, в пунктах пропуску через державний кордон України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає державний кордон України та бажає вчинити такі протиправні дії.

Суб`єктом правопорушення за ст.204-1 КУпАП є фізична осудна особа, яка вчинила одне з діянь, визначених серед ознак об`єктивної сторони даного правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону та встановлений порядок управління, який регулює порядок перетину кордону. Це правопорушення посягає на недоторканність державних кордонів та безпеку держави.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, диспозиція статті 204-1 КУпАП має бланкетний характер, у зв`язку з чим для встановлення складу адміністративного правопорушення необхідно також керуватись положеннями Закону України «Про державний кордон України».

Державний кордон України - є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору (ст.1 Закону України «Про державний кордон України»).

Режим державного кордону - це порядок перетинання державного кордону України плавання і перебування суден та кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України (ст.8 вказаного Закону).

У ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ч.3 ст.9 вказаного Закону, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Не є порушеннями правил перетинання державного кордону України згідно з ч. 9 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

Випадки, коли дозволено перетин державного кордону України поза пунктами пропуску, визначені ч.3 ст.5 Закону України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про державний кордон України», особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

У відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність».

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів від 27 липня 1998 року №1147 «Про прикордонний режим», прикордонний режим встановлюється, зокрема в межах прикордонної смуги (завширшки 5 км вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд) та прикордонних районах (визначаються, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів).

24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до пункту 31 частини 11 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджений Указ Президента України 24 лютого 2022 року №64/2022, яким в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який, у подальшому, продовжено й який триває досі.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка передбачає для громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років обмеження у праві виїзду за кордон.

Ураховуючи вище наведенні норми правових актів та досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне затримання, схему щодо затримання громадян України на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_2 прикордонного загону за 04.11.2025 року, фототаблиці, що були додані до вказаної схеми, відеозапис з місця події, тощо, зважаючи на факт перебування ОСОБА_1 у прикордонній смузі у час настання темряви, наявність біля автомобіля останнього літальних апаратів, а в автомобілі такого - комплектуючих до таких літальних апаратів, суд приходить до безумовного висновку, що ОСОБА_1 мав намір (спробу) за допомогою БпЛА незаконно перетину державний кордон з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон.

Щодо доводів захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 адвоката Борисенка В.В. про те, що літальні апарати, що були віднайдені представниками ДПСУ неподалік автомобіля ОСОБА_1 були залишені іншими особами, а не його підзахисним, судом оцінено критично, оскільки у справі відсутні будь які об`єктивні дані про наявність інших осіб, окрім ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , на даній території та місці їх затримання.

Щодо твердження сторони захисту, що відсутні беззаперечні докази, фото чи відеофіксації, які б підтверджували обстановку, вказану на схемі та факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 в такий спосіб, який ставиться йому у провину, суд зазначає наступне.

Сукупність таких обставин як:

- місце виявлення громадянина ОСОБА_1 , зокрема на відстані 7000 м від лінії державного кордону України, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання останнього. При цьому, місце затримання є місцем дії контрольованого прикордонного району;

- темна пора доби - 21:00 год.;

- спосіб намагання перетину державного кордону саме поза межами встановленого пункту пропуску;

- відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали б йому, як громадянину України чоловічої статі та його вік (48 років), право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Покликання захисника адвоката Борисенка В.В. на відсутність на відеозаписі, зробленого за допомогою БпЛА «Mavic 3», що долучений працівниками ДПСУ до матеріалів справи, дати та часу вчинення інкримінованих його підзахисному правопорушеннях, як на істотні порушення, - є безпідставними, оскільки вказані обставини є не визначальними та єдиними. Відсутність таких відомостей не спростовують вчинення громадянином ОСОБА_1 правопорушень. Окрім того, зазначений відеозапис скерований відповідними посадовими особами ДПС України та не довіряти якому у суду немає підстав.

Слід також зазначити, що долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість об`єктивно дослідити обставини вчинених правопорушень, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбулися, не є спростовані та враховуються судом такими, що мають істотне значення для розгляду справи.

Вказаний відеозапис не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 . Вина останнього підтверджується й іншими доказами дослідженими судом, з якими узгоджується відеозапис. До того ж, зазначена позиція сторони захисту не ґрунтуються на будь яких об`єктивних даних, які б спростовували події, що мали місце вищевказаного дня.

Відносно пояснень сторони захисту, що матеріали справи не містять записів з бодікамер службових осіб при здійсненні затримання, яким було зафіксовано громадян, які нібито намагалися перетнути державний кордон, суд зазначає, що нормами КУпАП та Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18 вересня 2013 року № 898, не передбачено таких дій при оформленні матеріалів справи за ст.204-1 КУпАП. Вказане може бути засобом доказування, проте в даному випадку таке не є обов`язковим.

Щодо доводів про те, що працівники прикордонної служби не повідомили ОСОБА_1 про зміст протоколу, йому не роз`яснено передбачені ст.268 КУпАП права, а відомості про те, що ОСОБА_1 не потребує послуг захисника не відповідають дійсності, суд також не бере до уваги, позаяк такі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Навпаки, перебуваючи в ПТТ у м.Львові, а саме, 07.11.2025 року, громадянин ОСОБА_1 звертався (№ звернення Ш-5156) до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання правової допомоги, де в ході розгляду вказаного звернення йому було надано захисника ОСОБА_26 , що стверджується листом за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_27 від 25.11.2025 року за №02.1/-5156/4637, а також Ордером серії ВС №1413742 від 07.11.2025 року.

При цьому, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 у разі відмови від підписання протоколу, мав право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, чим він не скористався.

Щодо доводів сторони захисту, про те, що свідки, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, являються заінтересованими особами і покази таких не є об`єктивними, то суд зазначає, що пояснення вказані свідки надавали, будучи попереджені про кримінальну відповідальність, а їх пояснення не є єдиними доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушень; ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Під час розгляду справи судом не встановлено будь яких даних, які б давали підстави вважати, що особа, яка складала спірні протоколи помічник начальника відділу начальник кінологічного відділення ОСОБА_28 , був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи.

Суд також бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що він звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій прикордонного наряду щодо нього або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку, а тому суд вважає, що працівниками прикордонної служби не було допущено порушення його прав.

На переконання суду, матеріалами справи підтверджено умисел ОСОБА_1 на вчинення ним інкримінованих дій, затримання громадянина ОСОБА_1 відбулось неподалік його транспортного засобу, де знаходились літальні апарати, що також свідчить про спробу перетину останнім державного кордону України поза пунктом пропуску.

Разом з тим, вирішуючи питання правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, в тому числі за спробу незаконного перетинання державного кордону України, а за частиною 2 статті 204-1 КУпАП встановлено ті ж самі дії вчинені, в тому числі групою осіб.

В судовому засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , зазначив, що 04.11.2025 року, у вечірній час доби, на належному йому транспортному засобі поїхав в поле, на околиці н.п. Годині. У салоні транспортного засобу, окрім нього, ОСОБА_1 , нікого не було. Коли його транспортний засіб «застряг» на польовій дорозі, то він зателефонував до сина ОСОБА_4 , щоб той привіз лопату, оскільки потрібно відкопати автомобіль. Надалі, син ОСОБА_29 на велосипеді привіз йому, ОСОБА_1 , на місце події вказаний господарський інвентар (лопату). Переконавшись, що вони не зможуть відкопати транспортний засіб, він, ОСОБА_1 попрямував у с.Годині за допомогою, а син ОСОБА_29 подався до велосипеду, яким і мав намір поїхати додому.

Під час судового розгляду встановлено, що дії громадянина ОСОБА_1 , на переконання суду, кваліфіковано невірно за ч.2 ст.204-1 КУпАП, так як під час розгляду вищевказаних адміністративних матеріалів, належними і допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено вчинення ОСОБА_1 вказаних дій саме у складі групи осіб.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо дій ОСОБА_3 , які б підтверджували наявність обставин, необхідних для кваліфікації дій ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення саме групою осіб.

Навпаки, судом встановлено, що дії громадянина ОСОБА_1 були спрямовані саме на одноособове вчинення ним спроби перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний кордон України, а не у складі групи осіб разом із ОСОБА_3 .

Суд вбачає наявність в діях ОСОБА_1 саме ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та вважає за можливе перекваліфікувати його дії із ч.2 ст.204-1 КУпАП на ч.1 ст.204-1 КУпАП, виключивши таку кваліфікуючу ознаку як «вчинення правопорушення групою осіб».

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно правової позиції Верховного Суду в постанові від 19 жовтня 2021 у справі №552/2540/20 вбачається, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.

Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі серії ЗхРУ №011781Е від 05.11.2025 року.

Докази, що покладені судом в обґрунтування винуватості громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що зазначено вище, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, доповнюють один одного та є такими, що не викликають сумніву.

Інших доказів в матеріалах справи, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення саме групою осіб матеріали справи не містять.

Суд вважає, що саме така кваліфікація дій ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки дослідженими доказами з достовірністю встановлено, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, - тобто спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Водночас, факт спроби незаконного перетину державного кордону громадянином ОСОБА_1 поза встановленими пунктами пропуску доведений «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Щодо вини громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, то суд з даного приводу зазначає наступне.

Із фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011783Е від 04.11.2025 року складеного помічником начальника відділу начальником кінологічного відділення ОСОБА_2 відносно громадянина ОСОБА_1 відомо, що вищевказаного дня о 21:00 год., останній, у складі групи осіб разом із громадянином ОСОБА_3 , під час затримання «Групою реагування» за спробу ОСОБА_1 незаконного перетину Державного кордону з України в РП, з використанням БпЛА, поза пунктом пропуску через державний кордон, на напрямку 512 прикордонного знаку, на відстані 7000 м до лінії державного кордону, територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, останній вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, зокрема: вдавався до втечі, чинив фізичний опір, на неодноразово повторену законну вимогу військовослужбовців ДПСУ припинити дані дії - не реагував.

Дії громадянина ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.185-10 КУпАП.

На підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП, надані наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011783Е від 04.11.2025 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, зміст якого викладено вище;

- протокол про адміністративне затримання громадянина ОСОБА_1 від 04.11.2025 року, з якого відомо, що вказаного громадянина було затримано вищевказаного дня об 21:00 год. на строк 3-ох діб з метою з`ясування обставин правопорушення;

- схему спроби незаконного перетину державного кордону за 04 листопада 2025 року та фототаблицями до вказаної схеми, з якої вбачається наступне: о 19:20 від ПОРВ з м.д.н.п. Мостиська надійшла інформація про рух т/з в межах КПР, ок.н.п. Годині, який ймовірно причетний до протиправної діяльності на ділянці відповідальності підрозділу на напрямку 515 п/зн (6500 до ДК); з 19:25 год. організовано проведення спеціальних дій з пошуку порушників (створено 2 групи військовослужбовців для виїзду на місце події); о 21:00 год. в ході проведення перевірки близько 7000 м від ДКУ навпроти 512-513 п/зн на ок.н.п. Годині було виявлено та затримано громадян: ОСОБА_1 , 1977р.н. та ОСОБА_20 , 2001р.н. (згодом встановлено, що установчі дані вказаної особи ОСОБА_21 ); на місці події також виявлено 3 літальні апарати типу «літачок», 2850 пачок сигарет різних торгових марок та транспортний засіб автомобіль марки «Jeep», реєстр.номер НОМЕР_1 ; по даному факту проінформовано представників НПУ, ТУ БЕБ у Львівській області; о 21:40 год. прибули представники НПУ; 23:30 год. прибули представники БЕБ та СБУ у Львівській області; громадян ОСОБА_1 і ОСОБА_22 було доставлено на відділ для проведення фільтраційних заходів та складання протоколів за ч.2 ст.185-10 і ч.2 ст.204-1 КУпАП;

- рапорт ст. зміни прикордонних нарядів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_23 від 04.11.2025 року, з якого відомо, що об 21:00 год. отримано інформацію від п/н «Група реагування» про затримання ними на напрямку 512 прикордонного знаку 2-ох громадян України під час спроби незаконного перетину та здійснення незаконного переміщення тютюнових виробів через ДКУ;

- копію посвідчення водія громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- відеозапис, котрий здійснений тепловізійний дроном «Mavic 3», з якого вбачається наступне: здійснюється зйомка території на околиці н.п.Годині; в полі працює сільськогосподарська техніка; рухаються 2 транспортні засоби ДПСУ в напрямку транспортного засобу, який стоїть у полі, що на окраїні н.п. Годині; при наближенні до вказаного транспортного засобу, з такого вибігли дві особи чоловічої статі; один з осіб ( ОСОБА_24 ) побіг прямо, інша особа ( ОСОБА_25 ) побіг в сторону н.п. Годині; особа, що прямувала в напрямку н.п.Годині, прямує до господарства місцевого жителя на околиці населеного пункту; надалі вбачається, як особа ( ОСОБА_1 ) ходить по подвір`ї господарства та намагається знайти будівлю, щоб заховатись; через деякий час до вказаного господарства прибули військовослужбовці, які почали проводити оперативні заходи з метою виявлення вказаної особи.

Положеннями ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Санкцією ч.2 ст.185-10 КУпАП, передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єкт правопорушення: суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України, забезпечення прикордонного режиму та громадського порядку.

Об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Суб`єкт правопорушення: фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона: характеризується наявністю вини у формі прямого умислу - особа усвідомлює незаконність своїх дій щодо працівників ДПСУ, передбачає шкоду для суспільних відносин і бажає або свідомо допускає ці дії.

Таким чином, особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.

Відповідно до Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України від 19.10.2015 року за №1261, група реагування - прикордонний наряд у складі трьох і більше прикордонників, який призначений для пошуку, переслідування і затримання правопорушників, а також своєчасного реагування на зміни обстановки на ділянці підрозділу охорони кордону.

Під час виконання завдань група реагування зобов`язана:

- перебувати в місцях, визначених начальником підрозділу охорони кордону (старшим зміни прикордонних нарядів), з урахуванням обстановки, яка складається на ділянці підрозділу охорони кордону, в готовності до вибуття на місце виявлення правопорушення (ознак правопорушення);

- починати пошук з місця виявлення слідів правопорушників або із зазначеного в наказі вихідного рубежу (пункту), де старший наряду визначає основний напрямок пошуку, розстановку прикордонників у складі наряду, порядок руху, спостереження й огляду місцевості, заходи безпосередньої охорони і порядок підтримання взаємодії із сусідніми прикордонними нарядами;

- вести пошук правопорушників у взаємодії з іншими прикордонними нарядами шляхом огляду місцевості та місцевих предметів, будівель та місць, що можуть бути використані правопорушниками для переховування, за потреби опитувати місцевих жителів, які зустрічаються в районі пошуку, залучати до пошуку членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону;

- вести огляд приміщень тільки за згодою й у присутності їх власників чи представників органів державної влади та органів місцевого самоврядування із залученням місцевих жителів;

- під час огляду місцевості особливу увагу звертати на височини, окраїни населених пунктів, узлісся та інші можливі місця переховування правопорушників, періодично робити зупинки для прослуховування місцевості, орієнтування й уточнення основного напрямку пошуку;

- суворо дотримуватись заходів світлового та звукового маскування.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року за №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Так, відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність».

Статтею 3 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, зокрема що, основною функцією ДПС України є здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Відповідно до п.12 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу» органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, серед іншого: вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України.

Згідно ст.23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», непокора або опір законним вимогам військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Надані суду докази є належними та допустимими, отримані та оформлені з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення порядку збирання чи фіксації доказів або ставили під сумнів їх достовірність. Доказів на спростування відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надано.

Судом установлено, що подія мала місце в межах контрольованого прикордонного району, а вимога заявлена працівниками ДПСУ про припинення протиправної діяльності (втечі з місця події, чинення фізичного опору представникам ДПСУ) була висунута уповноваженими військовослужбовцями Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов`язків. Така вимога є законною та ґрунтується на положеннях ст.23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою посадовою особою і дії такої посадової особи, що його складала в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Протокол не містить жодних зауважень з боку ОСОБА_1 . Місце й факти, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо пояснень ОСОБА_1 , наданих таким у судовому засіданні, про те, що він нібито не чинив жодного фізичного опору працівникам ДПСУ, як і не тікав з місця події від таких, суд зазначає, що такі твердження спростовуються змістом того ж таки переглянутого відеозапису, а також наданими в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , очевидців події. Пояснення останніх не містять будь-яких суперечностей, є такими, що доповнюють одне одного та підтверджують обставини справи.

Такі посилання ОСОБА_1 , суд оцінює критично, оскільки фактична поведінка особи полягала у послідовному невиконанні законної вимоги уповноваженої службової особи військовослужбовців ДПСУ.

Наведені громадянином ОСОБА_1 пояснення не спростовують установлених судом фактичних обставин та не впливають на висновок суду щодо наявності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумнів правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.185-10 КУпАП та підтверджував би обставини на які посилається сторона захисту, - суду не надано.

Щодо викладення в протоколах про адміністративні правопорушення такої обставини, як вчинення ОСОБА_1 «спроби здійснення незаконного переміщення тютюнових виробів через ДКУ», то суд вважає, що така обставина підлягає виключенню, оскільки не охоплюється диспозиціями статтей 204-1 та 185-10 КУпАП та може бути предметом встановлення та перевірки відповідними правоохоронними органами.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази, що безпосередньо дослідженні в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності в їх сукупності, які за своїм змістом є логічними та послідовними, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_1 у злісній непокорі законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, вчинена групою осіб, що утворює собою самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП.

ІV. Накладення адміністративного стягнення.

Згідно статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

У відповідності до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення відповідно до статтей 34 і 35 КУпАП, - судом не встановлено.

Суддя виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Ступінь вини правопорушника залежить від форми вини, з якою вчинено проступок. Вчинення правопорушення умисно відрізняється від вчинення його з необережності. В першому випадку ступінь вини порушника вищий. Деякі правопорушення може бути вчинено тільки умисно. В цих випадках для визначення ступеня вини порушника має значення вид умислу прямий чи непрямий. Якщо проступок вчинено з прямим умислом, то ступінь вини порушника може підвищити наявність корисливого або іншого низького мотиву.

Майновий стан правопорушника враховується при застосуванні адміністративних стягнень: штрафу, конфіскації, позбавлення спеціального права (в разі застосування позбавлення права керування транспортним засобом щодо професійного водія). При цьому враховується не тільки розмір заробітної плати особи, а й всі інші види її прибутку, який підлягає оподаткуванню, а також наявність або відсутність у неї утриманців.

Правосвідомість є іманентним явищем формується емпіричним шляхом, зокрема з суспільної думки, висновків авторитетних правників.

Сучасне суспільство визнає судовий розсуд не лише щодо встановлення фактів, а й щодо застосування права до цих фактів. Вимога гнучкості для забезпечення індивідуалізації рішень вже припускає надання суддям права на розсуд. Тлумачення норми права завжди залишає місце для розсуду.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів захисту. Висновок щодо його винуватості, на переконання суду, не залишає місця сумнівам.

У ч.2 ст.36 КУпАП вказано, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За загальним правилом більш серйозним визнається правопорушення, за яке встановлена більш сувора міра адміністративного стягнення (більший розмір штрафу, більш тривалий строк громадських робіт, застосування штрафу замість попередження, застосування арешту замість штрафу, тощо).

При цьому, види адміністративних стягнень закріплено в ст.24 КУпАП, в якій їх зазначено з урахуванням зростання суворості.

З огляду на наведені положення закону, вважаю за необхідне у відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, яким у даному випадку є правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки санкція даної статті передбачає накладення адміністративного стягнення у виді, зокрема, штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, що відповідно до ст.24 КУпАП є більш суворою мірою адміністративного стягнення ніж стягнення, що передбачене ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Таким чином, враховуючи характер вчинених правопорушень, особу порушника, його поведінку під час та після вчинення адміністративних правопорушень, ступінь його вини (не визнав себе винним, оскільки формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення), майновий стан (не є працевлаштований), відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували відповідальність ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне призначити адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто в межах санкції ч.1 ст.204-1 КУпАП - у виді адміністративного арешту, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, а саме: БпЛА в кількості 3 штуки з комплектуючими та маскувальну сітку.

Згідно з ст.327 КУпАП, строк адміністративного затримання зараховується до строку адміністративного арешту.

Громадянин ОСОБА_1 був затриманий о 21:00 год. 04.11.2025 року (на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення) та був звільнений 07.11.2025 року о 15:20 год., тому йому необхідно зарахувати час адміністративного затримання в строк відбування адміністративного арешту.

Визначений вид покарання за своєю мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Строки накладення стягнення, що передбачені ст.38 КУпАП, не закінчились.

V. Вирішення питання судових витрат.

Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Згідно із ст.40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір і порядок сплати встановлюється Законом.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 року (зі змінами), особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 року становить 3328 гривень.

У зв`язку з чим з 01.01.2026 року розмір судового збору за накладене адміністративне стягнення становить 665,60 грн. (3328*0,2=665,60).

Слід зазначити те, що у матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких ОСОБА_1 може бути звільнено від сплати судового збору згідно із Законом України «Про судовий збір».

Оскільки суд прийшов до висновку про визнання громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, то з такого підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 665, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 33-35, 40-1, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185-10, ч.1 ст.204-1 КУпАП та призначити йому, із врахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП, адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, а саме: БпЛА в кількості 3 (три) штуки з комплектуючими та маскувальну сітку.

Зарахувати ОСОБА_1 в строк відбуття адміністративного арешту його адміністративне затримання з 21:00 год. 04.11.2025 року по 15:20 год. 07.11.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про застосування адміністративного арешту виконується після набрання нею законної сили.

Початок відбування адміністративного арешту ОСОБА_1 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Виконання даної постанови в частині відбування ОСОБА_1 адміністративного арешту покласти на органи Національної поліції.

Суддя Ю.В.Кічак