Справа №461/9811/25
Провадження №3/461/52/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складень протокол - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), місце проживання (згідно протоколу) - АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 473 Митного кодексу України,

встановив:

16 жовтня 2025 року в зоні митного контролю ММПО СП «Росан» митного поста «Львів-поштовий» Львівської митниці під час митного огляду міжнародного поштового відправлення посилки №CV949522241US, відправником якої, згідно поштової митної декларації форми CN 23 № CV949522241US є ОСОБА_1 , який проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , а отримувачем ОСОБА_4 , який проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 , були виявлені ножі в комплекті з піхвами в упаковці виробника з маркуванням на лезі SRK cold steel SK-5 Taiwan recon tanto, в кількості 5 штук.

Вказані предмети 21.10.2025р. були скеровані для дослідження до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби. Відповідно до висновку експертного дослідження від 03.11.2025 року №-0557 (супровідний лист Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 03.11.2025 р. № 7.17-4/33-02/7/4838), надані на експертизу ножі відносяться до короткоклинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії.

Згідно статті 235 Митного кодексу України, забороняється переміщення (пересилання) в міжнародних поштових відправленнях товарів, відправлених з порушення митних правил та товарів, заборонених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України відповідно до ввезення на митну територію України.

Відповідно до ст.18 Всесвітньої поштової конвенції до пересилання забороняється в усіх категоріях відправлень предметів ввезення або обіг яких заборонено в країні призначення та предметів, що за своїм характером чи упакуванням можуть становити небезпеку для поштових працівників або населення. Товари та інші предмети, які заборонені до переміщення (пересилання) через митний кордон згідно із законодавством або є предметами контрабанди чи порушення митних правил, вилучаються підрозділом митного органу в установленому порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) визнав те, що він здійснив пересилання через митний кордон України у міжнародному поштовому відправленні товарів, які наведені у протоколі. Додатково зазначив, що ці товари пересилались як подарунок та він вважав, що не порушує жодних обмежень стосовно поштових відправлень.

Представник митного органу в судовому засіданні протокол підтримав.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та доводи представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст. 486 МК України).

Частиною 2 статті 473 Митного кодексу України передбачена відповідальність за пересилання через митний кордон України у міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України, а також пересилання у міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 Митного кодексу України, забороняється переміщення (пересилання) в міжнародних поштових та експрес-відправленнях:

1) товарів, заборонених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України відповідно до ввезення на митну територію України або вивезення з цієї території;

2) товарів, відправлених з порушенням митних правил;

3) товарів, щодо яких відсутні відповідні дозвільні документи, у разі застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;

4) товарів, які за результатами проведення заходів офіційного контролю не можуть бути випущені у заявлений митний режим відповідно до мети їх ввезення в Україну;

5) товарів (одяг, взуття тощо), що були у використанні та перебувають у брудному стані, які за своїми ознаками можуть становити небезпеку для працівників поштового зв`язку, без документів про проведену фумігацію;

6) товарів, що класифікуються в 1-24 групах згідно з УКТ ЗЕД, що переміщуються (пересилаються) на адресу громадян або відправляються громадянами, крім харчових продуктів загальною вагою не більше 10 кілограмів в упаковці виробника;

7) алкогольних напоїв та/або тютюнових виробів, що переміщуються (пересилаються) на адресу громадян або відправляються громадянами, незалежно від вартості.

Забороняється переміщення (пересилання) в міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання відповідно до законодавства України та актів Всесвітнього поштового союзу, а також товарів, відправлених з порушенням вимог нормативно-правових актів з питань надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про поштовий зв`язок» забороняється до пересилання у поштових відправленнях вкладення, які можуть становити загрозу життю чи здоров`ю людей, призводити до знищення чи псування інших поштових відправлень та поштового обладнання.

Перелік вкладень, заборонених до пересилання у поштових відправленнях, порядок їх вилучення із поштових відправлень та розпорядження ними затверджується Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку вкладень, заборонених до пересилання у поштових відправленнях затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2023 № 958, визначено, що у міжнародних поштових відправленнях забороняється пересилати вогнепальну зброю усіх видів, основні частини зброї, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патрони до них, холодну зброю та інші предмети, спеціально призначені для нападу та оборони (кастети, стилети, балончики з рідиною паралітичної дії тощо), бойові припаси, засоби ініціювання вибуху, вибухові речовини або вибухові пристрої, легкозаймисті або інші небезпечні речовини, якщо інше не передбачене законодавством країни відправлення (призначення) та/або актами Всесвітнього поштового союзу.

З огляду на наведене, вважаю, що у діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 473 МК України, тобто пересилання через митний кордон України у міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України, а також пересилання у міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу, що доводиться дослідженими та перевіреними в ході розгляду справи:

-протоколом про порушення митних правил №1652/UA209000/2025 від 18.11.2025 року;

-митною декларацією CN23 №CV949522241US;

-актом на розкриття та перепакування поштового відправлення від 16.10.2025;

-рішенням №163 від 16.10.2025;

-актом взяття про (зразків) товарів від 16.10.2025;

-висновком експертного дослідження №-0557 від 03.11.2025, згідно якого надані на дослідження об`єкти відносяться до короткоклинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії;

-описом предметів затриманих у справі про ПМП №1652/UA209000/2025 від 18.11.2026;

-доповідною та службовою записками представників митного органу щодо обставин наведених у протоколі;

-усними поясненнями ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) наданими в судовому засіданні.

Вказані докази засвідчують факт пересилання поштового відправлення, особу відправника, виявлення товару, а також фіксують його кількість, найменування, індивідуальні ознаки і характеристики.

Таким чином, аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 473 МК України доведена належним чином.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суд бере до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Така позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

При вирішенні питання про призначення стягнення за вчинене порушення, суд також враховує положення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, у відповідності до яких, кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що безпосереднім предметом правопорушення митних правил є товар, переміщення якого через митний кордон України є забороненим законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу, суд вважає за необхідне застосувати до особи яка вчинила правопорушення адміністративне стягнення у виді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Згідно ст. 519 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи. До витрат у справі про порушення митних правил належать також кошти, що виплачуються експерту за виконання його обов`язків та за роботу, виконану за дорученням митного органу, виплати добових, компенсації на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення, а також кошти, одержані свідком на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для дачі пояснень.

Відповідно до ст. 520 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 458, 459, 461, 473, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 473 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, які були вилучені згідно протоколу №1652/UA209000/2025 від 18 листопада 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил у розмірі 40 гривень 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 665,60 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1,300-2цього Кодексу, а вразі оскарження такої постанови-не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьківа бо осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький