ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 682/3109/25

Провадження № 33/820/139/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., захисника Бовгирі О.П., апеляційну скаргу захисника Бовгирі О.П. на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що 15.11.2025 року о 07 годині 51 хв., гр. ОСОБА_1 в м. Славута Хмельницької області, вул. Соборності, 9, керувала транспортним засобом із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі водій відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Бовгиря О.П. просить постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що із долученого до матеріалів справи відеозапису не вбачається порушення ОСОБА_1 будь-яких Правил дорожнього руху, які б слугували причиною для її зупинки, а отже подальші дії поліцейських є неправомірними.

Посилається на те, що поліцейський лише усно пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а не направляв її за встановленою письмовою формою, як це передбачено Інструкцією №1452/735 від 09.11.2025 року. При цьому, зазначає, що письмове направлення було лише формально додано до матеріалах справи, під час події поліцейські такого направлення не оформляли та не пред`являли його для ОСОБА_1 . Також, звертає увагу суду на те, що вказаний в направленні час направлення на огляд зафіксований лише формально, адже в той момент поліцейські такого направлення не здійснювали, тобто відмова від проходження огляду вказана у протоколі передує самому направленню на огляд в медичний заклад.

Отже, на його думку, в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення, а саме відсутній умисел та ознака відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, яка пов`язана з тим, що поліцейський не направляв ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З урахуванням даних обставин у їх сукупності, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, у зв`язку з чим справа відносно неї підлягає закриттю.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Бовгиря О.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.

Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №513580 від 15.11.2025 року, відповідно до якого 15.11.2025 року о 07 годині 51 хв., гр. ОСОБА_2 в м. Славута Хмельницької області, вул. Соборності, 9, керувала транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі водій відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.1);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.11.2025 року, в якому зафіксовані ознаки сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю (а.с.2);

- відеозаписом із нагрудної камери поліцейських, що додані на диску, з яких вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , її відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки та ухилення від проходження огляду в медичному закладі (а.с.5).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Посилання захисника Бовгирі О.П. на безпідставність зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 35 ч.1 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Із наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що у ранню пору доби 15.11.2025 року працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, поліцейський чітко озвучив підставу зупинки транспортного засобу з посиланням на статтю 35 ч.1 п.3 Закону України «Про Національну поліцію».

Також, з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що працівники поліції висловлювали законні вимоги до ОСОБА_1 , а саме: пред`явити документ, що посвідчує особу, а також посвідчення водія, документи на транспортний засіб, після чого, у зв`язку з виявленими у неї ознаками алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Отже, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була законною, дії працівників поліції відповідаливимогам чинного законодавства.

Окрім того, слід зауважити, що правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки не звільняє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та не впливає на причину зупинки.

Твердження про те, що поліцейський лише усно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та не направляв її за встановленою формою направлення, а також не пред`являв їй письмового направлення, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно п. 7 Розділу І Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У відповідності до п.6 Порядку №1103 від 17.12.2008 року водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У п.8 Розділу ІІ Інструкції №1452/735 від 09.11.2025 року наведена письмова форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Апеляційний суд, зазначає, що наведені норми законодавства регулюють порядок направлення водія до закладу охорони здоров`я, однак не встановлюють обов`язку обов`язкового вручення письмового направлення у разі фактичної відмови особи від проходження медичного огляду.

Як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 була поінформована поліцейським про необхідність проходження огляду у закладі охорони здоров`я, однак ухилилась від його проходження, чим реалізувала свою відмову, при цьому ОСОБА_1 не заперечувала вживання нею алкоголю. Отже, відсутність пред`явлення особі письмового направлення не є істотним порушенням процедури, не впливає на правову оцінку дій особи, а також не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин правопорушення.

Щодо доводів з приводу того, що вказаний в направленні час направлення на огляд зафіксований лише формально, оскільки відмова від проходження огляду вказана у протоколі передує самому здійсненню направленню на огляд в медичний заклад, то апеляційний суд зазначає, що наведені доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні послідовності процесуальних дій та не свідчать про порушення встановленого порядку.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був зафіксований поліцейськими під час безпосереднього спілкування з водієм, тоді як зазначення часу у направленні на медичний огляд відображає момент його процесуального оформлення, а не момент виникнення підстав для такого направлення. Саме по собі оформлення направлення після фіксації відмови не суперечить вимогам чинного законодавства та не впливає на допустимість і належність доказів у справі. Отже, наведені стороною захисту твердження про формальність зазначеного часу та порушення хронології процесуальних дій є надуманими та не спростовують законності дій поліцейських та правильності висновків суду першої інстанції.

Також апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту про відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони складу даного адміністративного правопорушення, через відсутність умислу та ознаки відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, яка пов`язана з тим, що поліцейський не направляв ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, з огляду на наступне.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, виражається у відмові водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на медичний огляд водія та відеозаписами, з яких убачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд, у тому числі в закладі охорони здоров`я, однак вона від проходження огляду як на місці, так і в закладі охорони здоров`я відмовилась, вживання алкоголю не заперечувала.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується прямим умислом, оскільки ОСОБА_1 усвідомлювала обов`язок пройти огляд на вимогу поліцейського, розуміла наслідки відмови, про що їй було роз`яснено, та, попри це, свідомо не вчинила дій, спрямованих на проходження медичного огляду.

Щодо тверджень з приводу того, що відсутність належного направлення нібито виключає ознаку відмови, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено факт пропозиції пройти огляд та свідоме неприйняття цієї пропозиції водієм. Формальні зауваження щодо порядку оформлення документів не спростовують встановлених судом фактичних обставин та не свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Отже, сукупність досліджених доказів підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторін правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

Протокол про адміністративне правопорушення складений в силуст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Бовгирі О.П. залишити без задоволення.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: