Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника Некритюк Вікторії Олександрівни в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учасника бойових дій, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальностіза ч.5 ст.126 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.01.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09.12.2025 року в 00.49 годині по вулиці Миру, 1 в місті Луцьку в порушення вимог п.2.1 «а» ПДР України, повторно, протягом року, керував автомобілем Рено Меган, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КпАП України (а.с.40-41).

Не погоджуючись із постановою судді захисник Некритюк В.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій вказує на те, що ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КпАП України визнає. Проте вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для призначення міри покарання за дане правопорушення.

Вказує на те, що ОСОБА_1 , під час вчинення ним адміністративного правопорушення - 09.12.2025 року, не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки останній уже позбавлений спеціального права керування транспортним засобом на підставі постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.01.2025 року, яка набрала законної сили 03.03.2025 року. А тому вважає, що в даному випадку суддя першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 5 років.

Крім того суддею першої інстанції не враховано, що на утриманні ОСОБА_2 є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також батьки пенсіонери ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що свідчить про те, що дані особи перебувають на його утриманні. Окрім цього квартира у якій прописаний та проживав ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - є зруйнована, внаслідок ракетної атаки російської федерації проти України. Дані обставини додатково створюють фінансові витрати для ОСОБА_1 .

Просить суд постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.01.2026 року в частині накладеного адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 змінити, виключивши накладене на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років. Сплату даного штрафу, розмір якого визначений ч.5 ст.126 КпАП України в сумі 40800 гривень 00 копійок, розстрочити на 20 місяців рівними платежами по 2040 гривень 00 копійок щомісячно. Перебіг строку давності виконання постанови в частині адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупинити до закінчення строку відстрочки (а.с.47-49).

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Некритюк В.О., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи (а.с.77) не з`явилися. Від захисника на адресу апеляційного суду 09.02.2026 року надійшла заява про слухання справи у її відсутності, просила задовольнити апеляційну скаргу (а.с.78). Від ОСОБА_1 ніякі клопотання про відкладення розгляду справи не надходили. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Некритюк В.О. відповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалів справи про адміністративне правопорушення приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обгрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необгрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок судді першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 5 статті 126 КпАП України передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч.1 ст.256 КпАП України встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 535445 від 09.12.2025 року ОСОБА_1 підписав його, пояснення по суті порушення не надавав (а.с.1).

Відповідно до довідки від 09.12.2025 року, складеної старшим інспектором з особливих доручень відділу адміністративної практики УПП у Волинській області Попова Р., вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до бази даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» має повторність вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України 25.05.2025 року, вчинив та був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КпАП України, постанова серії БАД № 965847. Відповідно до бази даних ІКС «ІПНП» ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортним засобом НОМЕР_2 (категорія В, С, С1, ВЕ, СЕ) від 28.06.2024 року. Відповідно до бази даних ІКС «ІПНП» транспортний засіб Рено Меган н.з. НОМЕР_1 належить ТОВ «Інклюзив Фінанс» (а.с.2).

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст.252 КпАП України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України.

Апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апелянта з приводу безпідставного застосування судом додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років з огляду на таке.

Статтею 33 КпАП України визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкція ч.5 ст.126 КпАП України передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вказана санкція у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною.

Диспозицією ч.5 ст.126 КпАП України передбачений склад адміністративного правопорушення, який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частина 4 ст.126 КпАП України передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде про право керування транспортним засобом.

Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п.20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, слідує, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.126 КпАП України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, а саме запобігання вчиненню нових правопорушень особами.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеним в постанові від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта про те, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом не може бути застосоване щодо ОСОБА_1 , оскільки вказане стягнення прямо передбачене санкцією ч.5 ст.126 КпАП України, а тому застосовується до осіб, які не мають права керування транспортним засобом.

Доводи апелянта про необхідність розстрочки сплати штрафу під час винесення постанови у даному провадженні не заслуговують на увагу, оскільки даним доводам місцевий суд дав вірну юридичну оцінку.

Доводи, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, аналогічні тим, що були предметом дослідження під час розгляду справи у суді першої інстанції та не заслуговують на увагу апеляційного суду, так як не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи як судом першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду є законною та зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.294 КпАП України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Некритюк Вікторії Олександрівни в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальностіза ч.5 ст.126 КпАП України залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.