Номер провадження: 33/813/77/26
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Мевліда Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мевлід Дмитро Миколайович, на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також з нього стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 05 серпня 2025 року біля 01 год. 49 хв., гр. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Hyundai sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Капітана Кузнецова, 97, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Пересипського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.56-58).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мевлід Д.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.60-70).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №412786 від 05.08.2025 року (а.с.1);

- цифровими носіями відеозапису події порушення (а.с. 7) та ін.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у справі № 216/5226/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17.

Диспозиція статті 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а також визначає спеціального суб`єкта водія транспортного засобу.

Разом з тим, відеофіксацією не підтверджено наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 (ці ознаки взагалі не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення), безспірну відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 вів себе адекватно, надавав чіткі та послідовні відповіді на поставлені поліцейськими питання, порушень координації руху не виявляв, вів себе спокійно та коректно.

На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 зазначав, що не відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, відразу як пролунала «повітряна тривога» просив переміститися в укриття.

Аналізуючи докази, наявні в матеріалах справи, в тому числі і наявні відеозаписи, підстав вважати, що ОСОБА_1 діяв умисно, намагаючись уникнути адміністративної відповідальності, не мається, оскільки встановлено, що останній не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, навпаки просив переміститися в укриття. оскільки на той час у м. Одесі було оголошено повітряну тривогу. Проте працівниками поліції це прохання було розцінене як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння.

Із відеозапису встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції 05.08.2025 року о 01 год. 50 хв., а із протоколом про адміністративне правопорушення складеного за відсутності ОСОБА_1 останнього не ознайомлювали хоча внесли відомості про те що він відмовився від його підпису, 05.08.2025 року о 02 год. 56 хв., тобто саме в той час, коли тривала повітряна тривога.

Зважаючи на те, що у вказаний період часу на території Одеської області та м. Одеса лунала повітряна тривога, суд позбавлений можливості виключити сумнів щодо існування обставин, на які вказував ОСОБА_1 , а саме що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, посилаючись на необхідність відправитися в укриття задля збереження життя та здоров`я.

З метою всебічного з`ясування всіх обставин справи, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 12 грудня 2025 року був допитаний в якості свідка ОСОБА_2 (про кримінальну відповідальність був повідомлений в залі суду).

Допитаний свідок зазначив, що перебував в транспортному засобі разом з ОСОБА_3 під час зупинки його транспортного засобу працівниками поліції. Вказує, що саме він вживав спиртні напої, через що був присутній запах алкоголю. Працівники поліції запропонували ОСОБА_3 продути драгер, він від проходження огляду не відмовлявся, драгер продував, але згодом йому стало погано, що стало підставою для виклику швидкої допомоги.

Після приїзду швидкої допомоги, почалась повітряна тривога, у зв`язку з чим вони разом з ОСОБА_3 попрямували в укриття.

Свідок вказує, що в його присутності ні протокол про адміністративне правопорушення, ні направлення на огляд на стан сп`яніння не складався. Також свідок на запитання сторони захисту: «Чи повідомляв ОСОБА_1 працівникам швидкої допомоги про вживання алкогольних напоїв?», відповів відмовою.

В судовому засіданні 29 грудня 2025 року був допитаний також свідок ОСОБА_4 , працівник швидкої допомоги.

Свідок зазначив, що швидку допомогу викликали працівники поліції для встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , але працівник швидкої допомоги їм відповів, що встановити даний факт не можливо, адже це встановлюється експертами та за допомогою лабораторних досліджень. Вказав, що ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду працівників швидкої допомоги та госпіталізації.

Свідок під час допиту також вказав про те, що відчував запах алкоголю, проте стверджувати, що він йшов саме від ОСОБА_1 не може. ОСОБА_1 про вживання спиртних напоїв йому не повідомляв.

Таким чином, матеріали справи не містять спростування доводів ОСОБА_3 про те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, що виключає притягнення його до відповідальності за порушення вимог пункту 2.5 ПДР.

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначено статтею 280 КУпАП, відповідно до положень даної норми права з`ясуванню підлягає, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всіх фактичних обставин справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У своїй сукупності наявні в матеріалах справи докази не підтверджують винуватість ОСОБА_3 у порушенні ним вимог пункту 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд зауважує, що суд повинен обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартами доведення «поза розумним сумнівом».

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

На підставі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності винуватості суд має тлумачити на користь ОСОБА_1 , позаяк за висновками Верховного Суду недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова від 08.07.2020 року справа № 463/1352/16-а).

За положеннями п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Наведені вище обставини й конституційні приписи свідчать про неодержання співробітниками поліції порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 , а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п.1, ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мевлід Дмитро Миколайович, задовольнити.

Постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2025 року скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда