Дата документу 10.02.2026Справа № 554/1523/26
Провадження № 3-зв/554/2/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави в складі: головуючого - судді Сметаніної А.В., розглянувши заяву судді Шевченківського районного суду міста Полтави Троцької Алли Іванівни про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 155-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В провадження судді Шевченківського районного суду міста Полтави Троцької А.І. 05.02.2026 надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 155-1 КУпАП.

05.02.2026 року суддею Троцькою А.І. заявлено самовідвід у вказаній справі, у зв?язку із тим, що авторозподіл вказаної судової справи відбувся з порушенням вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, оскільки об`єктивних підстав для здійснення авторозподілу вказаної справи на неї, як на суддю, яка єдина приймала участь в авторозподілі справи в цей день, не було. Так, кількість суддів, які мали відповідну спеціалізацію, але були виключені з розподілу, у зв`язку із перебуванням на навчанні тривалістю один робочий день, становить 4 судді, об?єктивних підстав, таких як довготривале перебування на лікарняному чи у відпустці, наявність лише одного судді з повноваженнями в суді, закінчення повноважень в інших суддів, не встановлено, а, отже, авторозподіл, з урахуванням п.п. 2.3.24 Положення, повинен був здійснюватись автоматизованою системою у робочий день, наступний за днем, коли відпали відповідні обставини, враховуючи, що розгляд даної категорії справи не є негайним. Оскільки, під час автоматизованого розподілу даної судової справи відбулось порушення принципу випадковості, вказане може викликати сумніви в її об?єктивності та неупередженості при розгляді справи.

Учасники справи в судове засідання не з?явились, повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду заяви. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід (самовідвід) судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід) та порядку їх розгляду.

Разом з тим, згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в спірних питаннях або, які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Рада суддів України пунктом 4 рішення N 34 від 08 червня 2017 року роз?яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 зазначила, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на віднесення справ про адміністративні правопорушення до кримінальної сфери судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і розгляд заяви про самовідвід необхідно провести за правилами встановленими КПК України.

Згідно приписів п.5 ч.1 статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід (ч.ч.1,2 ст.80 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 29 Конституції України визначено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

У відповідності до ч.1 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Основним завданням судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судових спорів, на основі принципів, зокрема, верховенства права та рівності всіх учасників перед законом і судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов?язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об?єктивності та неупередженості судді.

Як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб?єктивного та об?єктивного критеріїв. За суб?єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об?єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03 травня 2007 року зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб?єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження та об?єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об?єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв?язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Так само викладено в рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року (пункти 49, 50).

Консультативна рада європейських суддів у п. 12 Висновку N 1 (2001) наголошує, що судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв?язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано.

Сумніви в незалежності відсутні, коли у "об`єктивного спостерігача" не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається (рішення ЄСПЛ у справі "Кларк проти Сполученого Королівства"). Навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд ("Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії", "Веттстейн проти Швейцарії"). Кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов?язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві (справи "Микаллеф проти Мальти", "Мезнарич проти Хорватії").

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

Згідно з висновком Венеційської Комісії від 11.12.2020 № 1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

ЄСПЛ у справі «DeCubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «CastilloAlgar v. Spain», «Білуха проти України»). Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, судді зобов?язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Достатньою підставою для відводу (самовідводу) є обґрунтоване припущення, що суддя в силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Вирішуючи заяву про самовідвід, суд виходить з наступного:

05.02.2026 справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 155-1 КУпАП надійшла в провадження судді Троцькій А.І.

Відповідно до п. 1.3.1 Положенняпро автоматизовану систему документообігу суду (далі - Положення), яка затверджена рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 року №39 та погоджена наказом Державної судової адміністрації України від 29.11.2024 року №529, Положення визначає порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах (далі - автоматизована система), яка забезпечує, в тому числі, об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ між суддями з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ, з урахуванням завантаженості кожного судді (збалансованого навантаження).

Згідно п. 2.3.1 Положення, розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Як вбачається з п. 2.3.3 Положення, не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, під час тимчасової непрацездатності судді; у дні перебування судді на навчанні, підвищенні кваліфікації, участі у семінарських заняттях, діяльності органів суддівського самоврядування тощо без відбуття у відрядження (за наявності наказу голови суду).

Також, ч. 3 ст. 35 КПК України визначено, що визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою та/або її окремою підсистемою (модулем) під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження на кожного суддю, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або судді-доповідача для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремої підсистеми (модуля), крім випадків, установлених законом.

Як вбачається із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2026 року в авторозподілі приймала участь лише суддя - Троцька А.І.

Інші судді, які є повноважними та яким зборами суддів визначена спеціалізація із розгляду справ про адміністративні правопорушення та кримінальних проваджень перебували на підвищенні кваліфікації в Національній школі суддів України шляхом участі у тренінгу "Сучасні підходи написання рішень у кримінальному судочинстві" ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) та були виключені із авторозподілу. Суддя Микитенко В.М. виключений із авторозподілу, у зв?язку із тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п.2.3.24 Положення, у разі одночасного перебування всіх суддів у відрядженнях, відпустках, їх тимчасової непрацездатності та в інших передбачених законом випадках, у яких суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ, автоматизований розподіл судових справ здійснюється автоматизованою системою у робочий день, наступний за днем, коли відпали відповідні обставини. У разі коли в суді з об`єктивних підстав правосуддя здійснює один суддя, здійснення автоматизованого розподілу судових справ не буде порушенням вимог цього Положення.

В той же час, Положення не регулює питання авторозподілу судової справи, коли в суді, з об?єктивних підстав, тимчасово здійснює правосуддя із відповідною спеціалізацією лише один суддя, а всі інші судді перебувають у відрядженнях, відпустках, тимчасово непрацездатні тощо.

Разом з тим, в даному випадку, автоматизований розподіл даної судової справи між суддями не відповідав принципу випадковості, оскільки в авторозподілі приймала участь єдина суддя, а отже вказані обставини дійсно можуть створити видимість в очах незацікавлених спостерігачів припущення чи викликати обґрунтовані сумніви щодо об`єктивного та неупередженого розподілу судової справи між суддями з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ, з урахуванням завантаженості кожного судді (збалансованого навантаження).

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо права кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, з метою усунення у стороннього спостерігача будь-яких сумнівів в безсторонності та неупередженості судді Троцької А.І., при розгляді вказаної справи, а також з метою сприяння у підтримці до зростання довіри суспільства, представників юридичної професії і сторін у справі, до об?єктивності та незалежності суддів та судових органів, тобто в цілому до судової влади, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву судді Троцької А.І. про самовідвід від участі у розгляді даної справи.

Разом з тим, оскільки підставою для самовідводу судді Троцької А.І. та задоволення такої заяви стали обставини невідповідності авторозподілу принципу випадковості, а не сумніви у неупередженості, об?єктивності та незаінтересованості судді Троцької А.І., вирішуючи питання про передачу вказаної справи для її повторного автоматизованого розподілу між суддями, суд зазначає, що повторний авторозподіл вказаної судової справи слід здійснити,у разі відсутності підстав, передбачених п.2.3.3 Положення, без виключення із автоматизованого розподілу, судді Троцької А.І.

Керуючись ст. ст. 35, 75, 80-82 КПК України, ст. ст. 1, 7, 9, 221, 245, 252, 283, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді Шевченківського районного суду міста Полтави Троцької Алли Іванівни про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 155-1 КУпАП задовольнити частково.

Передати справу до канцелярії Шевченківського районного суду міста Полтави для проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, без виключення із автоматизованого розподілу судової справи між суддями, судді Троцької Алли Іванівни, за відсутності підстав, передбачених п.2.3.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Полтави: Аліна СМЕТАНІНА