КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/799/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Марченко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Дутковським Богданом Васильовичем, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року щодо притягнення :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування) - АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 625977 від 29 липня 2025 року, ОСОБА_1 29 липня 2025 року о 10 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав, принижував, намагався вдарити головою в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та порушив п. 2 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_1 - Дутковський Б.В. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були проігноровані надані ОСОБА_1 пояснення щодо обставин справи, відповідно до яких він вказував, що саме ОСОБА_1 вчинила щодо нього фізичне насильство - штовхала його та вдарила, що підтверджується аудіозаписом від 29 липня 2025 року (міститься у матеріалах справи). Наголошував, що саме він викликав поліцію з приводу неправомірних дії ОСОБА_1 ..

Звертає увагу суду, що попри кваліфікацію за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та визначення потерпілою саме дочку ОСОБА_3 , разом із тим з тексту протоколу не вбачається, що йому в провину не ставиться вчинення неправомірних дій щодо дитини. Оскільки він не вчиняв таких.

Сторона захисту вказує, що зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається можливим встановити зв`язок, якими діями ОСОБА_1 було завдано шкоди безпосередньо малолітній особі ОСОБА_3 .

Протокол про адміністративне правопорушення № 625977 від 29 липня 2025 року складений відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.173-2 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно малолітньої особи ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 тривають спори щодо визначення часового еквіваленту участі батька у вихованні дитини, спілкування з нею та водночас тривають судові процеси щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, що супроводжуються постійними конфліктними ситуаціями з приводу цього. Це є свідченням того, що кожна із сторін має протилежні інтереси, погляди, що спричиняє саме конфліктну ситуацію.

ОСОБА_4 також було визнано, що домашнього насильства не було, а відповідно ОСОБА_1 протиправно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Доказів, що свідчать про протилежне, матеріали справи не містять, зокрема й тих, що свідчать про те, що ОСОБА_1 своїми діями завдав шкоди її фізичному чи психологічному здоров`ю, порушив її права та свободи чи мав будь-який умисел спрямований на вчинення таких діянь.

Протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Зважаючи на викладене вважають, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Дутковського Б.В., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи апелянта про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2025 року було винесено оскаржувану постанову (а.с. 74 - 75).

Судом також встановлено, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався, зокрема, судові засідання були призначені на наступні дати: 29 вересня 2025 року, 04 листопада 2025 року, 11 листопада 2025 року..

Матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про дати судових засідань.

Із тексту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні, проте встановити на якому із судових засідань він був присутній, не вбачається за можливе.

Разом з тим, відповідно до розписки, копію постанови ОСОБА_1 отримав 26 листопада 2025 року, а апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 - адвокат Дутковський Б.В. подав 06 грудня 2025 року.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 рокуяк такий, що пропущений з поважних причин.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 625977 від 29 липня 2025 року, ОСОБА_1 29 липня 2025 року о 10 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав, принижував, намагався вдарити головою в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та порушив п. 2 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 1)

Крім того, в матеріалах справи містяться протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 відповідно до якої, вказує, що 29 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 біля будинку її чоловік ОСОБА_1 словесно ображав, принижував, намагався вдарити головою в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. (а.с. 5).

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких остання зазначає, що вона кожен день передає дитину на 3 години її батьку колишньому чоловіку. Але кожного разу чоловік ображає її, розкидає речі, виводить з емоційної рівноваги. Сьогодні він викинув речі з її машини та розкидав їх по подвір`ю і намагався вдарити її своєю головою тому, що руки в нього були зайняті візочком та дитиною. Вона в свою чергу намагалась зупинити його щоб він перестав викидати речі. (а.с. 6)

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких останній зазначає, що 29 липня 2025 року в черговий раз приїхав за місцем мешкання дружини ОСОБА_2 та своєї доньки ОСОБА_5 . На даний час з дружиною на стадії розлучення, вони домовились 26 липня 2025, що о 10:30 29 липня 2025 він приїде за дитиною, оскільки була домовленість, що з неб в будній день буде гуляти по 3 години, а в вихідні по 6 годин. В цей день він піднявся на 4 поверх, оскільки хотів забрати дитину на прогулянку, так як дитячий візок знаходиться в автомобілі дружини, що знаходиться напроти під`їзду житлового будинку, він попроси дружину від`їхати в інше місце, попередньо на місце стоянки автомобіля утворилась калюжа, яка унеможливлювала дістати візочок. Вказував, що він на руці тримав доньку, в цей час на гранті раптового неприязних відносин дружина влаштувала словесний конфлікт, який переріз в штовханину та побиття кулаками по спині та зазначає, що на тілі в нього наявні синці та швидкої допомоги не потребує. (а.с. 7)

До матеріалів справи також долучено рапорт інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Печерського УП ГУНП у м. Києві за фактом надходження повідомлення за фактом домашнє насильство (а. с. 4).

Також в матеріалах справи міститься довідка про проведення перевірки по рапорту, відповідно до якої, зазначено, що 29 липня 2025 року до Печерського УП ГУНП у м. Києві по спец. лінії «102» надійшло повідомлення, що за адресою: м. Київ, вул. Буслівська, 20, вчиняється домашнє насильство.

Дана подія зареєстрована в ІТС ІПНІ Печерського УП ГУНП у м. Києві за № 25791 від 29.07.2025.

Вказане звернення керівництвом Печерського управління ГУ НП у місті Києві доручено на виконання працівникам СПІДН ВП Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві.

Виходячи із рапорту інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Печерського управління поліції, встановлено, що 29.07.2025 року під час добового чергування в складі мобільної групи реагування на факти вчинення домашнього насильства від оперативного чергового Київ-55 було отримано виклик про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , домашнє насильство. По прибуттю на місце події встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру по відношенню до дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: словесно ображав, принижував та намагався вдарити головою у присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та порушив ст. 1 п. 2 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Перевіркою по базі ІКС ІНІ Печерського УП ГУНП у м. Києві встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на профілактичному обліку за категорією «кривдник» та відносно останнього управлінням патрульної поліції м. Києва 19.11.2024 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який в подальшому було направлено до Печерського районного суду м. Києва для прийняття рішення

Відносно ОСОБА_1 , згідно статті 3, розділу 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», складено протокол про адміністративне правопорушення ВАД 625977 за ч. 2 ст. 173-2 КУПАП (вчинення домашнього насильства) та проведено профілактично- роз`яснювальну бесіду щодо недопущення будь-яких правопорушень в побуті та громадських місцях. (а.с. 2-3)

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілій ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Крім того, надані сторонами по справі письмові пояснення свідчать про те, що конфліктна ситуація виникла між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних ситуацій. Так людина, що чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права і свободи. Тоді як конфлікт - це ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій.

Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Таким чином, самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формулюють собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликають обґрунтовані побоювання за свою безпеку чи безпеку інших людей, а також завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відтак, лише факт конфлікту між людьми не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 психологічного насилля відносно своєї дружини ОСОБА_2 , окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, судом першої інстанції не встановлено й при апеляційному перегляді не виявлено, які конкретно образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

Доказів фізичного насилля, як то фотофіксація ушкоджень потерпілої особи, до матеріал справи долучено не було.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись положеннями статті 247, 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Дутковським Богданом Васильовичем, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року,задовольнити.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський