Справа № 577/4541/25
Провадження № 3/577/5/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2026 р. м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Буток Т.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Конотопського РВП ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 397480 від 20.07.2025 року ОСОБА_1 20.07.2025 року о 18 год. 22 хв. в с. Вирівка Конотопського району Сумської області, вул. Молодіжна, 1, керував мотоциклом Viper Active, д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (млява мова, нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Захисник Іванцов А.В. надав до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не визнає, в матеріалах адміністративної справи відсутні фактичні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 20.07.2025 року о 18 год. 22 хв. в с. Вирівка Конотопського району Сумської області, вул. Молодіжна, 1, керував мотоциклом Viper Active, д.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вказаши на те, що працівниками поліції порушено процедуру огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння. Просить визнати ОСОБА_1 невинуватим та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченою ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Суд, дослідивши представлені докази, вважає, що провадження підлягає закриттю виходячи із наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно ст. 1 завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

П. 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Обов`язки та права водіїв механічних транспортних засобів визначені розділом 2 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є не правом, а обов`язком особи, яка керує транспортним засобом, а відмова від такого огляду є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Разом з тим, п. 2.9 Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Будь-яке обвинувачення особи має бути конкретним, зрозумілим та підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами.

За приписами ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, згідно з вказаною нормою закону, водій транспортного засобу має право вибору де проходити огляд на стан сп`яніння: на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я. Своєю чергою, поліцейські повинні спершу запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, а у випадку не бажання проходити такий огляд, або незгоди з його результатами повинні запропонувати пройти огляд в закладі охорони здоров`я і не в будь-якому, а в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.

Лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

Таким чином, аналіз викладених вище норм свідчить про те, що підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку безумовно є та обставина, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою технічних засобів, та в медичному закладі. Зазначена відмова має бути зафіксована поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису.

Недотримання визначеної законом процедури має наслідком її недійсність, що встановлено ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Разом з тим, при перегляді відеозапису з бодікамери, судом встановлено, що поліцейський під час спілкування з ОСОБА_1 не назвав жодної ознаки алкогольного сп`яніння, як це передбачено Інструкцією, в тому числі і тих, які вказані у протоколі. Крім того, суд зауважує, що будь-якого візуального огляду на наявність ознак алкогольного сп`яніння поліцейським здійснено не було. З переглянутого відеозапису відсутня можливість беззаперечно стверджувати про те, що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Натомість вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 упродовж всього спілкування з поліцейськими є адекватною та відповідає обстановці, його висловлювання є зрозумілими та не викликають підозри. Тобто вказані у протоколі ознаки сп`яніння не підтверджуються долученими доказами.

Крім того, з переглянутого відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_2 не відмовлявся, а виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. У такому разі, у випадку відмови пройти огляд на місці зупинки або незгоди з його результатами, законодавством передбачений чіткий порядок подальших дій працівників поліції, а саме: оформити направлення на проходження огляду в медичному закладі та запропонувати пройти освідування на виявлення стану алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі. Надалі, у разі відмови отримати відповідне письмове направлення на огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі чи у разі висловлення чіткої відмови від проходження такого огляду, дії ОСОБА_1 необхідно було б кваліфікувати як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до вимог якого, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, однак від такого і на місці зупинки транспортного засобу й у медичному закладі відмовився.

Проте, працівники поліції не забезпечили ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та склали протокол про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні відповідні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 безпосередньо 20.07.2025 року відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або, що після того, як він пройшов такий огляд і висловив свою незгоду з його результатами, отримав відповідне письмове направлення на огляд у медичному закладі і висловлює свою чітку відмову від проходження такого огляду, що б могло слугувати самостійною підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, інкримінуючи йому порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що працівником поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушені вимоги КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року за № 1452/735.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Як вбачається із норм ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

При цьому слід зазначити, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

За таких обставин, перевірені та досліджені у справі про адміністративне правопорушення докази, поза розумним сумнівом не доводять порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху. Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, у справі відсутні.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи необхідно тлумачити на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи викладене, за умов невиконання працівниками поліції нормативних актів, що регулюють провадження у справах щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності, враховуючи, що невиконання вказаних приписів тягне за собою недійсність проведених процесуальних дій і можливість необґрунтованого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зважаючи на те, що його вина не випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, вважаю за необхідне провадження у справі закрити.

Відповідно до ст. 247 ч. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із відсутністю у діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 247, 251, 252, 255, 266, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. А. Буток