Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4226/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Номер провадження №33/4805/83/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Шепети Р.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Шепети Романа Леонідовича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 23 липня 2025 року о 07-33 год у с. Анета, Звягельського району, траса м - 06 Київ-Чоп 236 км керував транспортним засобом Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Шепета Р.Л. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та доказів законності зупинки транспортного засобу працівниками поліції. Вказав, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Рапорт поліцейського не вважає належним доказом. Адвокат зазначив, що працівники поліції не встановили ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , не роз`яснили порядок, процедуру проходження огляду, права та обов`язки, наслідки, а також не надали можливості скористатися правовою допомогою. Направлення водія до медичного закладу містить розбіжності у зазначенні часу з наданим відеозаписом, який захисник вважає неналежним доказом, у зв`язку з його фрагментованістю. Крім того, на відеозаписі не зафіксовано доставка ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду.

На думку захисника, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина - недоведена.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його захисник Шепета Р.Л. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Як на докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 399942 від 23 липня 2025 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за змістом якого огляд ОСОБА_1 у медичному закладі Звягельській ЦРЛ не проводився; рапорт інспектора взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП ст.лейтенантом поліції Назаруком Ігорем від 23 липня 2025; відеозапис з портативної камери працівника поліції.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не всі доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу, проте аргументи про відсутність доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом та відмови скаржника у проходженні огляду у медичному закладі апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає в тому числі у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, складовою частиною об`єктивної сторони в даному правопорушенні є саме керування транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи та відеозаписів з фіксацією обставин події, працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та доведено належними і допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційним судом встановлено, що на долученому до матеріалів справи відеодиску містяться фрагментовані частини запису, з яких, зокрема, три короткі частини відеозапису не мають посилання на час події, дата вказана на цих відеозаписах не узгоджується із вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення. На останніх зафіксовано спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 у приміщенні стаціонарного посту ДПС, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на його вимогу надали відомості щодо сертифікату та повірки приладу Алкотестера Драгер 6810, запакований мундштук, та після двох непродуктивних спроб проходження огляду на стан сп`яніння останній погодився проїхати до медичного закладу. У подальшому ОСОБА_1 заперечив відмову від проходження огляду у медичному закладі, вимагаючи докази порушення правил дорожнього руху, повідомив про необхідність зачекати його захисника. Працівники поліції роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також вказали, що причиною зупинки була непрацююча права фара денного освітлення на автомобілі, а також потертості бампера.

Інша частина відеозапису подій 23 липня 2025 року з 08-45 год відображає, що після прибуття адвоката, який заперечував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та просив надати відео зупинки автомобіля, йому повідомили про відсутність такого. Крім того, зазначили перелік ознак сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя. Далі у присутності адвоката Коробку Р.В. ознайомлено зі складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у поясненнях останній зазначив, що не згоден.

Перевіривши зібрані у справі докази, суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі.

Вважаючи дії працівників поліції незаконними, ОСОБА_1 та його захисник наполегливо заперечували факт керування ОСОБА_1 автомобілем та відсутність законних підстав для його зупинки. Доказів на спростування заперечень скаржника апеляційний суд не знайшов. Будь-які докази зупинки транспортного засобу Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 у справі відсутні.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В ході дослідження відеодиску, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд погоджується із доводами захисника, що запис не є повним, безперервним, запис надано короткими частинами, що унеможливлює у повному обсязі встановити усі обставини справи, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення

Крім іншого, матеріали справи не містять саме відеозапису, як того вимагає чинне законодавство, про що вже зазначено вище у даній постанові суду, на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, що безпосередньо ставиться у провину останньому, при цьому під час складання адміністративних матеріалів, а також у своєму рапорті, працівник поліції посилався на присутність двох свідків, які б могли підтвердити відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, проте матеріали справи не містять ні їх прізвищ, ні показів на підтвердження наведених у протоколі обставин, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що свідчить про те, що такий огляд водія проведений з порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП та положень вищевказаних Інструкцій № 1395, № 1026, що є підставою для визнання такого огляду недійсним, згідно з положеннями ч. 5 ст. 266 КУпАП.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що положення статті 266 КУпАП, в частині порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння із застосуванням технічних засобів відеозапису без присутності двох свідків, є чітко визначеними. Залучення двох свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.

Вищевикладене ставить під сумнів законність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу, що в силу правового принципу «плодів зіпсованого дерева» є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі огляд водія, неправомірними.

Доктрина «плодів отруйного дерева», сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинки його працівниками поліції за обставин, описаних у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №399942 від 23 липня 2025 року, у зв`язку із чим, та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути визнані належними, допустимими та достатніми доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 , в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шепети Романа Леонідовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь