Провадження № 33/801/130/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г, розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Бобровської Аліни Леонідівни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП України,-

Встановив

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 428706 від 20.08.2025 року , ОСОБА_1 20.08.2025 року о 11:58 год. в м. Вінниця по вул. Козацькій, керував автомобілем Ягуар, д.н.з. НОМЕР_1 ,в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Драгер, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,6 грн.

В апеляційній скарзі представник Кучер Д.В. , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм права, просить оскаржувану постанову скасувати ,а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції була безпідставною та незаконною, у зв`язку з чим усі подальші дії працівників патрульної поліції та документи після такої зупинки є незаконними. Порушено його право на захист, оскільки з моменту відкриття справи про адміністративне правопорушення та до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення йому не роз`яснено його права, зокрема, право на захист. Вказує на порушення вимог законодавства щодо порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та встановлення факту алкогольного сп`яніння, а саме, те що працівниками поліції не було проінформовано ОСОБА_1 про заборону подальшого керування транспортним засобом.

Крім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2025 року, вказуючи, що справа розглядалась судом без його участі, до раніше поданої апеляційної скарги не були вчасно надані її повноваження з поважної причини через її хворобу.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає ,що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бобровська А.Л. 29.12.2025 року вперше подала апеляційну скаргу на вищезазначену поставу, проте 08.01.2025 року їй в електронний кабінет надійшла постанова Вінницького апеляційного суду від 08.01.2026 року про повернення апеляційної скарги, особі яка її подала, як така, що подана особою без підтвердження повноважень. Окрім цього, зазначає, що з 18.12.2025 року, а також з 05.01.2026 року по 09.01.2026 року та з 09.01.2026 року по 14.01.2026 року, вона перебувала на лікарняному, що підтверджує наданими медичними висновками про її непрацездатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд розцінює причини пропуску в якості поважних і вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню.

Перевіривши і дослідивши матеріали справи, постанову суду в межах доводів

апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд, постановляючи рішення, виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, а саме протоколом про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager»; чеком приладу із зафіксованим результатом огляду в 0,34 проміле; направленням на огляд; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції та поясненнями самого ОСОБА_1 , який не заперечував факту керування транспортним засобом. При цьому суд установив, що у працівників поліції були законні підстави для проведення огляду у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, огляд проведено з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції МВС і МОЗ, незгоди з результатами огляду на місці ОСОБА_1 не висловлював та повторного огляду в закладі охорони здоров`я у встановлений законом строк не проходив, а доводи сторони захисту про відсутність складу правопорушення суд визнав необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20.08.2025 року о 11:58 год. в м. Вінниця, вул. Козацька, керував автомобілем Ягуар, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager», чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 0,34 проміле, що також підтверджується чеком «Drager».(а.с.2,4)

Як вбачається із направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до ДП ВОНД «Соціотерапія» від 20.08.2025 року, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук.(а.с.3).

Апеляційним судом беруться до уваги доводи апеляційної скарги, щодо того, що підстава для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 була безпідставною та незаконною, у зв`язку з чим усі подальші дії працівників патрульної поліції після такої зупинки є незаконними

Статтею 130 КУпАП установлено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть накладення адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Даний перелік підстав зупинки транспортного засобу є вичерпним.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 року у справі №161/7068/16-а.

Зокрема, з постанови Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17 вбачається , що право кожної особи на законне поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень є фундаментальним. Недоведеність правомірності зупинки транспортного засобу свідчить про відсутність у водія обов`язку виконувати вимоги поліцейського, що випливають з такої зупинки.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №337/3816/16-а, суд під час розгляду справи, зокрема щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинен перевірити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності є важливою складовою дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, а тому також має бути оцінена судом.

У постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі №200/5590/17, від 17 липня 2019 року в справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а, Верховний Суд звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Таким чином, з цієї правової норми та правових висновків Верховного Суду вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази відео чи письмові, що підтверджували б існування обставин, передбачених вищезазначеною нормою, які б надавали працівникам поліції законні підстави для зупинки транспортного засобу. Отже, зупинка транспортного засобу була здійснена поза межами наданих повноважень та з порушенням вимог закону. За таких обставин усі подальші процесуальні дії, зокрема вимога про проходження огляду на стан сп`яніння та складання адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП, є похідними від незаконної зупинки.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) була сформульована Європейським судом з прав людини. Зокрема в рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Якщо поліцейський зупинив автомобіль без законних підстав , визначених у ст. 35 Закону «Про Національну поліцію», така зупинка є незаконною.

Як вбачається з матеріалів справи і відеозапису , у ній відсутні докази того, що водію ОСОБА_1 була повідомлена причина зупинки його автомобіля чи оформлений протокол із притягненням його до відповідальності за порушення ним ПДР ,відтак ,законність його зупинки не підтверджена жодним доказом ,що вказує на неправомірність такої зупинки.

Оскільки сама зупинка автомобіля під його керуванням працівниками патрульної поліції була неправомірною, всі подальші вимоги поліцейського (пред`явити документи, пройти огляд на стан сп`яніння) також стають неправомірними і у водія ОСОБА_1 відсутній обов`язок їх виконувати, що за принципом «плодів отруйного дерева» повністю нівелює в якості законних доказів всі складені після цього документи ,акти огляду ,тощо ,що мали на меті підтвердити порушення ним п.2.5 ПДР і ,як наслідок, вчинення ним правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі зазначеного апеляційний суд дійшов висновку, що складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 заслуговують на увагу, оскільки водій не зобов`язаний виконувати незаконні вимоги працівника поліції , а тому склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно її підзахисного не доведений. На підставі цього постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню , а провадження у даній адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю.

Оскільки фактичні обставини справи судом першої інстанції належним чином перевірені неповно, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП беззаперечними доказами не доведена , постанова суду є необгрунтованою і підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2025 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 280,283,294,295 КУпАП,

П о с т а н о в и в:

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Бобровській Аліні Леонідівні строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бобровської Аліни Леонідівни задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2025 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С.Г.Копаничук