справа № 619/5678/25
провадження № 3/619/15/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Коваленко Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №3ХРУП №3ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11.09.2025 серії ЕПР 1 №450954, 11 вересня 2025 року о 20 год. 00 хв., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Солоницівка, вул. Конєва, 1, ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Opel, державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів Drager 6820 як і від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Адвокат Гарбуз В.С., який представляє інтереси водія ОСОБА_1 , у судове засідання не прибув, у письмовій заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Надав до суду клопотання про закриття провадження у справі про притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Вказане клопотання аргументував тим, що стороною захисту встановлено порушення процедури виявлення стану алкогольного сп`яніння та/або відмови від проходження огляду , яка проведена з грубими порушеннями вимог ст.266 КУпАП, Порядку затвердженого постановою КМУ №1103, та Інструкції МВС і МОЗ України. Відповідно до Акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд особи за допомогою приладу Drager 6820 ARLS-0194 не проводився. При цьому зазначений Акт не містить: дати та часу його складання; підпису особи, щодо якої його складено, або підписів і даних свідків, які могли б підтвердити відмову від підписання Акта; будь-якого обґрунтування причин, з яких огляд не проводився, що прямо суперечить вимогам ч.2 ст.266 КУпАП; крім того, Акт огляду складено відносно громадянки ОСОБА_3 , тоді як протокол про адміністративне правопорушення складено відносно громадянки ОСОБА_2 , що свідчить про істотну невизначеність суб`єкта правопорушення.

Відповідно до рапорту від 11.09.2025, підписаного інспектором СРПП ВП №3 ХРУП №3 капітаном поліції Луговським Віталієм, під час несення служби було зупинено автомобіль Opel, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням невідомої жінки, яка не мала при собі документів, що посвідчують особу. При цьому у вказаному рапорті відсутні будь-які відомості, які б достовірно підтверджували, що водій автомобіля та особа, на яку складено протокол, є однією і тією ж особою. Також у рапорті не зазначено: причину зупинки транспортного засобу; конкретні порушення Правил дорожнього руху; наявність та опис ознак алкогольного сп`яніння; обставини встановлення особи водія; підстави, з яких Акт огляду складено на ім`я ОСОБА_3 , а направлення до закладу охорони здоров`я - на ім`я ОСОБА_2 .

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою або що між ними існує правовий зв`язок (зміна прізвища тощо).

На відеозаписі з бодікамери поліцейського DSJ_0000000_000000, повністю відсутній момент зупинки транспортного засобу автомобіля Opel, державний номер НОМЕР_2 , що унеможливлює перевірку законності такої зупинки, а також встановлення підстав для втручання поліцейських у права особи. Також відеозаписом не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_3 . На відео відображено лише стоячий автомобіль з відкритими дверима водія та порожнім водійським місцем. Біля автомобіля зовні знаходиться невідома жінка, яка зі слів назвалася ОСОБА_3 , однак будь-яких документів, що посвідчують її особу, не надала. За таких обставин відеозапис не підтверджує ключову ознаку складу адміністративного правопорушення, а саме - факт керування транспортним засобом.

Відеозаписом також зафіксовано, що поліцейський повідомляє жінці про нібито наявні підстави вважати її такою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак при цьому поліцейський не називає жодної конкретної виявленої ознаки алкогольного сп`яніння. О 20 год. 12 хв. відеозаписом чітко зафіксовано, що жінка заперечує факт керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та пояснює, що вона взагалі не керувала транспортним засобом, а лише просить поліцейських її відпустити.

Фактично поліцейські встановили особу зі слів невідомої жінки, яка перебувала у пригніченому емоційному стані, була налякана та постійно плакала, що виключає можливість достовірної ідентифікації особи. Крім того, відеозаписом зафіксовано відсутність роз`яснення поліцейськими ОСОБА_3 права на захист, а також прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст.268 КУпАП, що є істотним порушенням процесуальних прав та самостійною підставою для закриття провадження у справі.

Слід також врахувати, що відеозапис є переважно низької якості, знятий у темну пору доби, обличчя жінки фактично не видно, що унеможливлює візуальне підтвердження її особи та будь-яких ознак алкогольного сп`яніння.

О 20 год. 49 хв. відеозапису поліцейський запитує у ОСОБА_3 , чи буде вона підписувати протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, а саме за керування у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, поліцейський неправильно повідомляє суть правопорушення та фактично вводить особу в оману, оскільки її нібито притягують не за відмову від проходження огляду, а за керування у стані сп`яніння, що свідчить про грубе порушення права на захист.

Отже, наданий відеозапис не підтверджує ні факту керування транспортним засобом, ні наявності ознак алкогольного сп`яніння, ні законності дій поліцейських, а навпаки - фіксує істотні порушення норм матеріального та процесуального права, що виключає можливість використання даного відеозапису як належного та допустимого доказу вини особи у справі про адміністративне правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч.2 ст.130 КУпАП.

Отже, суд зазначає, що наведені вище положення ст. 268 не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У правових висновках постанови від 12.12.2024 №990SCGC/20/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Разом з тим, одним із принципів судового розгляду є забезпечення необхідного балансу між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом або розумного строку, а також недопущення судом невиправданих зволікань у розгляді справ.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відкладався декілька разів за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника. Подальша затримка у розгляді цієї справи, з точки зору стороннього спостерігача, є невиправданою та може призвести до порушення завдань, передбачених ст. 1 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належно повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Як визначено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння визначається статтею 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 р. № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 р. № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858. Вказаними нормативними документами передбачено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану сп`яніння.

Направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (п. 3 розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395).

Пунктом 6 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за № 1413/27858, передбачає два способи такого огляду: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); - лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Розділом ІІ вказаної Інструкції регламентовано порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Так, цим розділом передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в відповідному додатку до цієї Інструкції.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Частиною другою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що правова позиція по справі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Не дивлячись на невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, крім рапорту поліцейського, підтверджується сукупністю доказів по справі, а саме:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №450954 від 11.09.2025, від підпису водій відмовився, підтверджується, що 11 вересня 2025 року о 20 год. 00 хв., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Солоницівка, вул. Конєва, 1, ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Opel, державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів Drager 6820 як і від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, правопорушення вчинене повторно протягом року;

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи ін. сп`яніння, складеним 11.09.2025, за відомостями якого у ОСОБА_2 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, їхати до медичного закладу відмовилася, що зафіксовано бодікамерою;

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено, що ОСОБА_3 відмовилася від огляду за допомогою алкотестера Драгер 6820;

Довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення та постановою Дергачівського районного суду від 16.09.2024 року яка набрала чинності 27.09.2024 та якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 н.м.д.г., в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік;

З довідки інформаційно-комунікаційної системи ІПНП, пошук ГСЦ Посвідчення водія вбачається, що згідно наявної електронної бази даних НАІС/ІПНП наявна інформація про отримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії серії НОМЕР_3 від 16.12.2009 року, категорії «В» статус якого «зданий на збереження». Отже водій ОСОБА_1 , мала посвідчення водія, а тому не виконання водієм вимог Правил дорожнього руху в частині обов`язків водія, є її свідомими діями .

Відомостями оглянутого відеозапису з нагрудного відеореєстратора №/122, на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , яка тривалий час на пропозицію працівників поліції пройти на місці зупинки огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» не надала згоди на це, таким чином відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. В подальшому факт відмови прослідувати до медичного закладу також було зафіксовано на відеозапису.

Як установлено п. 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.

Доводи захисника про те, що до матеріалів справи долучено DVD-диск, на якому повністю відсутній момент зупинки транспортного засобу автомобіля Opel, державний номер НОМЕР_2 , що унеможливлює перевірку законності такої зупинки, а також встановлення підстав для втручання поліцейських у права особи, спростовуються відеозаписом, яким зафіксовано, що водійка визнала факт керування у стані алкогольного сп`яніння сказав, що в такому стані тільки спустилася з горки тут 2 хвилини купила хліб та воду і їде додому з дитиною (відеозапис 0000000__0254 від 20:34 на 20 хв.14 сек. та на 20 хв. 26 сек.). Працівниками поліції було запропоновано закрити автомобіль і не користуватися ним, на що водійка відповіла що не може закрити автомобіль оскільки в ньому перебувала її дитина. В подальшому водійкою був викликаний її чоловік .

Щодо посилання захисника на протиріччя у прізвищах водія, з відеозапису вбачається, що працівники поліції після того як водійка відмовилася пройти на місці зупинки огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» запропонували проїхати до медичного закладу для визначення ступеню алкогольного сп`яніння на що водій теж відмовилася (відеозапис 0000000__0254 від 20:34 на 20 хв.10 сек.). Документи які посвідчували особу водія були відсутні. Тому працівники склали протокол на водія з ії слів, вона представилася як ОСОБА_3 . Коли працівники поліції по базі перевірили ії дані, то виявили що у неї було інше прізвище , вона підтвердила що ОСОБА_5 це її дошлюбне прізвище. Працівники поліції запропонували проїхати до відділу поліції, для встановлення особи, проте в автомобілі перебувала неповнолітня дитина. Працівники поліції заборонили ОСОБА_3 керувати транспортним засобом, та чекали на чоловіка водійки. З відео вбачається, що до місця події приїхав чоловік водійки, який відмовився їхати за документами дружини до дому, та почав кричати на поліцейських і вимагати показати відео зупинки транспортного засобу дружини. Після того як поліцейський спитав чи є чоловік фахівцем у галузі права , відповідь надана не була. Поліцейський роз`яснив, що він буде спілкуватися тільки з водієм, оскільки чоловік водійки в даному випадку процесуально статусу не має. Отже водій так і не надала документи на прізвище ОСОБА_6 , а в базі були дані тільки на ОСОБА_5 , тому протокол і склали на ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що після надходження до суду документів які надходили від особи, яка притягається до кримінальної відповідальності були на прізвище ОСОБА_7 , а саме: заява про відкладення розгляду справи, договір про надання правничої допомоги (де зазначено - ОСОБА_3 ід. Код НОМЕР_1 ). Тобто такий самий що і на прізвище « ОСОБА_5 », що і дає підстави суду вважати що це одна і та ж саме особа.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає його як належний доказ у справі, фіксування відбувалось відкрито, а ОСОБА_1 не заперечувала проти зйомки. Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. Зміст відеозапису є логічним, послідовним, а тому суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, вище вказані докази суд бере до уваги, так як вони не викликають сумнівів чи протиріч та підтверджують обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи відповідно до ст. 280 КУпАП.

Надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи її захисник до суду не надали.

Отже, саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху, вчинене повторно протягом року.

При цьому, суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. ОСОБА_1 та її захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб.

Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, вчинена повторно протягом року, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130КУпАП,судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia)від 14.04.2020(скарга№ 75229/10),Sта Марперпроти СполученогоКоролівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

З відомостей відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, всіляким способом уникаючи проходження цього огляду (спочатку зухвала поведінка та заперечення того факту, що вона керувала автомобілем, потім сльози та вмовляння працівників поліції відпустити її), тобто вживала дії, які демонстрували її небажання проходити зазначений огляд.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 року № 1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується з статтями 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 2 липня 2015 року, з наступними змінами.

З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху України, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.

Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

При розгляд справи було встановлено, що підставою зупинки автотранспорту слугували порушення ПДР а саме: розворот (поворот) через суцільну смугу, що зафіксовано відеозаписом з нагрудного відеореєстратора №/122. Крім того, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.

Разом з тим, неправомірні дії працівників поліції, які на думку захисника, полягали у відсутності причин зупинки транспортного засобу, відповідно до вимог статті 267 КУпАП, могли бути оскаржені до суду у порядку, передбаченому КАС України, або у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, чого на момент розгляду цієї справи зроблено не було.

Інші доводи захисника зазначені у клопотанні об`єктивно не спростовують факту відмови водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності його довірителя.

Згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суддя приймає до уваги характер та обставини вчинення правопорушення, його суспільну небезпеку, особу правопорушника, її ставлення до скоєного та ті обставини, що ОСОБА_1 вчинила суспільно-небезпечне, грубе адміністративне правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності.

Згідно зі статтями 34, 35 КУпАП обставин, які обтяжують чи пом`якшуються відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що адміністративне стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, суддя вважає за необхідне притягнути до адміністративної відповідальності та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, достатнє для її виправлення, у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Оскільки саме це стягнення, буде необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому суд враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Пунктом 5 частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 130, ст.ст. 283-284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 грн. судового збору.

Роз`яснити особі, щодо якої застосоване адміністративне стягнення, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Повний текст постанови оголошений в приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 09 лютого 2026 року о 15 годині 00 хвилин.

Суддя Н. В. Коваленко