Справа № 156/40/26
Провадження № 3/156/76/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М. О., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 місце роботи інше (згідно даних протоколу),

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисник ОСОБА_2 адвокат Бик О.В.,

в с т а н о в и л а:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи

02.01.2026 року о 14:36 год., в сел. Іваничі по вул. Заводській, гр. ОСОБА_1 керував електровелосипедом марки CORSO без д.н.з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки та у медичному закладі, від керування відсторонений.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

ІІ. Пояснення учасників справи

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, ствердив, що він у той день дійсно їхав на велосипеді та біля цукрового заводу в сел. Іваничі, велосипед зламався, він його ремонтував, а в той час під`їхали працівники поліції, які встановивши його особу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився, оскільки боявся, що його повезуть до ТЦК, оскільки уже мав такий негативний досвід. Наголосив, що його не зупиняли працівники поліції, він стояв на місці та ремонтував велосипед, так як останній хоча і має батарею, однак вона не працює, він рухався, крутивши педалі. Зазначив, що під час спілкування з працівниками поліції дійсно був нервовий, мав стрес та саме тому відмовився пройти огляд. Ствердив, що в той день був тверезий, після складання на нього адмінматеріалів самостійно поїхав у медичний заклад та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, про що свідчить копія консультаційного висновку №1 КНП «Іваничівська БПЛ», просив документ долучити до справи про адміністративне правопорушення.

Його захисник, адвокат Бик О.В. в судовому засіданні наголосив, що ОСОБА_1 02.01.2026 не зупиняли працівники поліції, останній хоча і керував велосипедом, однак здійснював рух велосипеда ногами. Також зауважив, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Просив суд, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.Також в судовому засіданні просив долучити копії документів до справи про адміністративне правопорушення, а саме: копію характеристики складеної на його ім`ї старостою Мишівського старостинського округу та інші копії документів з ІНФОРМАЦІЯ_2 та медичні документи про стан здоров"я його сина, який зазнав поранення на війні.

ІІІ. Застосоване судом законодавство

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено в ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч.2 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну Поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 ч. 1 зазначеної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів;- порушення мови;- виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;- поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 6 частин 1 визначено, що огляд проводиться двома альтернативними способами: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); - лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

ІV. Оцінка суду щодо фактичних обставин справи

Згідно з положеннями ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Протокол серії ЕПР 1 №557339 від 02.01.2026 року складений уповноваженою на те посадовою особою, в межах наданих їй повноважень, відповідає вимогам ст. ст. 255, 256 КУпАП та в силу ст. 251 КУпАП є доказом у справі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується такими дослідженими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №557339 від 02.01.2026 року, в якому викладені обставини і суть правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП;

- розпискою ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння;

- направленням від 02.01.2026 року на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 до КНП «Нововолинська ЦМЛ» не доставлявся;

- довідкою ст. інспектора САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Л. Матієнко в якому зазначено, що ОСОБА_1 протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП;

- копією постанови від 30.04.2025 року Іваничівського районного суду Волинської області, яка набрала законної сили 12.05.2025 року (з ЄДРСР) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік;

- відеозаписами на DVD-R диску на яких зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом (електровелосипедом). Під час встановлення особи та перевірки документів ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, оскільки у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. (відео №X700000__0001. 03:37 хв. та 07:52 хв.). Водієві було повідомлено про складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі №127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

З огляду на вищевикладене, електровелосипед CORSO без д.н.з., яким керував ОСОБА_1 ,. як учасник дорожнього руху, офіційно визнається транспортним засобом.

Посилання сторони захисту на ті обставини, що ОСОБА_1 не зупиняли працівники поліції, останній їхав на велосипеді та приводив його в рух задопомогою ніг, при цьому перебував у тверезому стані, про що свідчить копія консультаційного висновку №1 КНП «Іваничівська БПЛ», а також те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, законодавець поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння. ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати електровелосипедом, чим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна. Отже, з огляду на правовий аналіз норм ПДР, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, такий обов`язок прямо передбачений п. 2.5 ПДР та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.

Крім того, суд звертає увагу, що на відеозаписі (№ signal-2026-01-02-15-18-04-439-01, 00:22 хв.) зафіксовано, як ОСОБА_1 здійснює рух на електровелосипеді з електричним мотором, без використання руху ніг (без задіяння мускульної сили) та побачивши патрульний автомобіль працівників поліції, зупинився на узбіччі дороги. Крім того, останній, на твердження працівника поліції, що електровелосипед підлягає до категорії транспортного засобу, сказав «ну той що» (№X700000__0001, 02:34)У судовому засіданні підтверджував, що їхав із селища Іваничі, від матері.

Суд також зауважує, що працівники поліції в час введення воєнного стану можуть перевіряти документи в осіб, здійснювати огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, крім обмежень, визначених Конституцією України, відповідно до «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану». Таким чином, працівники поліції мали право перевірити документи у ОСОБА_3 та виявивши ознаки алкогольного сп`яніння запропонувати пройти медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, спростовується відеозаписом №X700000__0001 на якому водій відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, уникав надати чітку відповідь на поставлене запитання працівника поліції, відмовився пройти огляд у медичному закладі.

Щодо наданої в судовому засіданні копії консультаційного висновку спеціаліста №1 відносно ОСОБА_1 із його результатом дослідження «тверезий», суд вважає, що даний висновок є неналежним доказом у даній справі та не спростовує вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, оскільки останній притягується до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, не встановлено.

При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_1 дії працівників поліції, щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровував. Надані суду документи в частині військового обліку ОСОБА_1 та медичні документи ОСОБА_1 , жодним чином не спростовують висновок суду про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки докази його вини є переконливими, достатніми, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в матеріалах, що були повно та всебічно досліджені.

V. Накладення стягнення

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, за скоєння діяння, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, судом не встановлено.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, яке містить в собі суспільно-небезпечне діяння: дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжких імовірних наслідків; особу та майновий стан правопорушника, який повторно протягом року притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, невизнання вини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника, з метою належного виховання правопорушника, запобіганню вчинення нових правопорушень, за вчинення діяння, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, суддя застосовує до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири) гривень 00 копійок.

У довідці ОСОБА_4 ст. інспектора САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області зазначено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія за місцем проживання серії НОМЕР_1 від 27.06.2020 року.

Постановою від 30.04.2025 року Іваничівського районного суду Волинської області, яка набрала законної сили 12.05.2025 року (з ЄДРСР) ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Отже, суд також застосовує до порушника додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.30 КУпАП до призначеного строку позбавлення спеціального права слід приєднати невідбутий строк позбавлення права керування транспортними засобами, призначений постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 30.04.2025 року - 3( три) місяці та 1 (один) день. Відтак, загальний строк позбавлення права керування транспортними засобами слід обчислювати терміном 3 (три) роки 3 (три) місяці та 1 (один) день.

Підстави для застосування до ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, передбаченого санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, відсутні, так як належних доказів про право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб - електровелосипед, суду не надано.

Вказаний вид покарання суд вважає справедливим, пропорційним, достатнім і співрозмірним характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

При цьому, суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», та цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, при ретельному дослідженні відеозапису з службової камери (бодікамери) працівника поліції, суд вкотре звертає увагу, що відповідно до «Правила етичної поведінки поліцейських» мета правил етичної поведінки є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції. Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Суд акцентує увагу на тому, що оцінювання роботи суду в негативному світлі без законних на те підстав, підриває авторитет правосуддя та на думку суду є порушенням етичних норм зі сторони носія державної влади.

VІ. Судові витрати

Відповідно до змісту ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є всі підстави для стягнення з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.

Керуючись ч.2 ст.130, ст.ст. 33, 34, 35, 39-1, 40-1, 283-285, 268, 294 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд -

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Приєднати невідбуту частину стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 30.04.2025 року та обчислювати загальний строк позбавлення права керування транспортними засобами терміном 3 (три) роки 3 (три) місяці та 1 (один) день.

Встановити ОСОБА_1 строк для добровільної сплати визначеної суми штрафу 15 днів з дня вручення йому цієї постанови. Реквізити для сплати штрафу: ГУДКСУ у Волинській області; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0003001; код класифікації доходів бюджету: 21081300.

У разі несплати штрафу правопорушником у встановлений строк стягнути в порядку примусового виконання цієї постанови з ОСОБА_1 в дохід держави подвійний розмір штрафу, визначеного в постанові, тобто 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістедят п`ять) гривень 60 коп.

Строк пред`явлення постанови для виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Суддя М.О. Федечко