П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.02.2026 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Чорний І.Я., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24.12.2025 серії ВБА №212085, 14.12.2025 о 22:10, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , будучи матір`ю неповнолітнього ухилилася від покладених на неї батьківських обов`язків, згідно п.2 ст. 150 СК України, а саме, не забезпечила необхідних умов (навчання та виховання) неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння та належним чином не змогла контролювати та здійснювати нагляд за дитиною.

Дії ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення кваліфікуються, як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні, вину у інкримінованому їй правопорушенні не визнала, вказала що відбулось непорозуміння між нею та її чоловіком, внаслідок чого син викликав поліцію. Вказує що в стані алкогольного сп`яніння не перебувала та належним чином виконує батьківські обов`язки відного свого сина.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення і додані до нього матеріали, доходжу висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України, та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП, передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у тому числі: незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження у харчуванні; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Отже, неналежне виховання, виходячи з положень ст.12 вказаного Закону, може мати місце при умисних чи не умисних діях, які визначені Законом України «Про охорону дитинства» як порушення прав, обов`язків батьків та визначення меж відповідальності батьків за виховання та розвиток дитини.

Відповідно до письмових пояснень малолітнього ОСОБА_2 , останній вказує що викликав поліцію у зв`язку з тим що його батько перебував в стані алкогольного сп`яніння і почав буянити. Зазначає що його мати ОСОБА_1 постійно слідкує за його добробутом.

Беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 відповідно до яких остання заперечує вчинення нею правопорушення, поясненнмалолітнього ОСОБА_2 що передбачене ст. 184 КУпАП, а саме невиконання нею батьківських обов`язків, пояснення малолітнього ОСОБА_2 , а також те, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено належних доказів які б підтверджували об`єктивну сторону інкримінованого їй правопорушення, відсутність в протоколі зазначення конкретних дії чи бездіяльності, що допустила ОСОБА_1 , відсутність підтвердження щодо стану сп`яніння останньої, враховуючи всі докази у справи в їх сукупності, суд не встановив у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що сам факт неналежної поведінки дитиною, не може свідчити про безумовне невиконання батьками дитини своїх батьківських обов`язків щодо виховання.

Таким чином, аналізуючи надані пояснення та досліджені матеріали справи, факту неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків не встановлено, як і не встановлено умислу на вчинення вказаного правопорушення.

Згідно з ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір розмір і порядок якого встановлений законом.

Оскільки відносно ОСОБА_1 не винесено постанови про накладення на неї адміністративного стягнення, судовий збір не підлягає сплаті.

Керуючись ст.ст. 40-1, 184, 247, 251, 256, 268, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.Я. Чорний