Справа № 159/4337/25 Провадження №33/802/135/26 Головуючий у 1 інстанції:Смалюх Р. Я.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю ОСОБА_1 , його захисника адвоката Клімука В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференці апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Клімука Віктора Сергійовича на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керував автомобілем марки «Мерседес-Бенз 311Д», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вжив алкогольні напої після ДТП, яка відбулась за його участі о 08:45 год. в м.Ковелі на вул.Луцькій, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п.2.10 (є) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Клімук В.С. подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

Апелянт зазначає про те, що його довіритель ОСОБА_1 дійсно був учасником ДТП за вказаних у протоколі обставин, однак він (Міндер) не побачив і не відчув того факту, що автомобіль під його керуванням зіткнувся (чи зачепив) з іншим транспортним засобом, а тому поїхав на СТО, де залишив свій автомобіль, випив пива і поїхав по своїх справах. Про ДТП ОСОБА_1 дізнався від дружини ОСОБА_2 (іншого учасника ДТП). Поспілкувавшись з працівником поліції по мобільному телефону, він поїхав до місця ДТП. Тобто на час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 не знав про те, що він причетний до ДТП, а тому він фатикно і не порушував п.2.10 (є) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст.130 КУпАП.

Працівники поліції на ОСОБА_3 склади протокол про адміністративне правопорушення не лише за ч.4 ст.130 КУпАП, а й за ст.122-4 КУпАП, тобто за залишення місця ДТП. Однак, постановою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2025 провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП (залишення місця ДТП) закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього проступку. При цьому, суд у цьому рішенні зазначив, що належних і допустимих доказів про усвідомлення ОСОБА_1 вчинення ДТП з його участю, умисне залишення ДТП, немає, у зв`язку з чим він п.2.10 (а) ПДР не порушував. Це судове рішення набрало законної сили. Такі обставини були підтверджені ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції, але з незрозумілих причин були проігноровані.

Окрім того зазначає про те, що постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Клімука В.С., які апеляцію підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених в ній, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Сторона захисту вказує про те, що є матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Перевіривши такі апеляційні доводи суд зазначає наступне.

За положеннями ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч цьому, судом не було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є передчасним і не відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КУпАП з огляду на таке.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №370341 від 23.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.10 (є) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст.130 КУпАП.

У п.2.10 (є) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, окрім іншого, полягає у вживанні водієм транспортного засобу після ДТП за його участі алкогольних напоїв, до проведення уповноваженою особою огляду з метою встановлення стану сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а саме у тому, що він керував автомобілем та вжив алкогольні напої після ДТП, яка відбулась за його участі, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.10 (є) ПДР, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №370341 від 23.06.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.06.2025; письмові пояснення ОСОБА_1 від 23.06.2025, письмові пояснення ОСОБА_2 від 23.06.2025, копію схеми місця ДТП від 23.06.2025, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №370317 від 23.06.2025 за ст.122-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 ; відеозапис з місця події від 23.06.2025, та інші матеріали справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи місцевий суд вищевказані докази належним чином не перевірив та не надав їм відповідної правової оцінки у розрізі із законодавством. При цьому, суд критично віднісся до пояснень ОСОБА_1 , які він надав в судовому засіданні.

ОСОБА_1 не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення суду пояснив, що він п.2.10 (є) ПДР, порушення якого ставиться йому у провину в протоколі та фактично в оскаржуваній постанові судді місцевого суду, не порушував. Він не заперечує факту ДТП за його участі. Але вказує про те, що він не бачив та не відчув того факту, що автомобіль під його керуванням зіткнувся (чи зачепив) з іншим транспортним засобом, у зв`язку з чим й продовжив рух поїхавши на СТО, де залишив свій автомобіль, випив пива і поїхав в особистих справах. Про ДТП він дізнався від дружини ОСОБА_2 , тобто іншого учасника ДТП. Вже коли до нього зателефонували працівники поліції, то він поїхав до місця ДТП, де на нього було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст.122-4 та ч.4 ст.130 КУпАП.

Такі пояснення ОСОБА_1 підтримав і його захисник адвокат Клімук В.С., який водночас вказав про те, що матеріали справи не містять жодних доказів, окрім як зазначення у протоколі, винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП його довірителем. Також вказав, що відсутність вини ОСОБА_1 , як одним із належних і допустимих доказів, фактично стверджено постановою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2025, якою закрито провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, тобто за залишення місця ДТП.

Такі твердження сторони захисту знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальніст ь.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. При цьому, суб`єктивна сторона цього адміністративного проступку визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу, тобто водій усвідомлюючи про наявність за його участі ДТП, умисно після цього вжив алкогольні напої.

Проте, з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він не знав про те, що за його участі як водія було скоєно ДТП, оскільки не відчув зіткнення з іншим автомобілем позв котрий проїжджав, у зв`язку з чим продовжив рух на СТО, куди прямував за попередньою домовленістю, де залишив автомобіль і лише після цього вжив алкогольний напій. Після цього, дружина іншого учасника ДТП, повідомила йому (Міндеру) по телефону про ДТП, а на місце події прибув без жодних зволікань за викликом працівником поліції.

Фактично такі пояснення в певній частині підтверджено і постановою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2025, якою закрито провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, тобто за залишення місця ДТП, де окрім іншого зазначено про недоведеність умислу на залишення ДТП.

Так, всебічно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, з огляду на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які б підтверджували те, що він вчинив дії, які підпадають під кваліфікацію цієї норми закону.

Оцінюючи докази, які містяться у матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує наступне.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях складу та події адміністративного правопорушення. При цьому, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

А тому, посилання сторони захисту про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За положеннями ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

За таких обставин, що постанова судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2026 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення за санкцією цієї статті, не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення ч.4 ст.130 КУпАП, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга сторони захисту підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.247, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Клімука Віктора Сергійовича задовольнити.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від14 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 , - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк