Справа №583/420/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Яценко Н. Г.
Номер провадження 33/816/448/26 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Сіденко К.Л., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Єфіменко Л. І. в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2025 року визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що вона 25 січня 2025 року о 19 год. 45 хв. по вул. Заводській, 3 в с. Чернеччина Охтирського району Сумської області, керувала автомобілем «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора «Alcotest 6820» та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З таким рішенням суду не погодилася особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2025 року як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що належних та допустимих доказів того, що в її діях є склад адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять. Оскільки суд першої інстанції без належної оцінки залишив обставини, які істотно вплинули на висновки про винуватість ОСОБА_1 , а саме:

1) із матеріалів справи та на відеозапису не вбачається, що було будь-яке порушення ПДР, підстави для зупинки транспортного засобу відсутні, а тому дії працівників поліції є протиправними. Таким чином, незаконна зупинка транспортного засобу не тягне за собою відповідальності і у разі виявлення інших правопорушень після її вчинення.

2) судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на відеозапису не підтверджується факт руху автомобіля та відповідно не підтверджує факт керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у вказаний час.

3) також у рапорті зазначено дату та час скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 25 січня 2025 року о 20 год. 17 хв., що не відповідає дійсності, оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейським о 19 год. 56 хв. і до завершення процедури документування правопорушення, таким чином о 20 год. 17 хв. керування транспортним засобом не здійснювалось. Саме такі розбіжності у часі не дають змоги встановити факт перебування за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння, вказану обставину судом першої інстанції залишено поза увагою.

4) окрім цього, як вбачається на відеозапису, направлення під час документування не складалося, про його існування ОСОБА_1 не було повідомлено, з направленням не ознайомлювали і таке направлення не пропонували отримати.

5) щодо ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , які зазначені в протоколі, було виявлено запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння зіниць очей, але на відеозапису підтверджується, що таких ознак як порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук у ОСОБА_1 не спостерігалося. На відеозапису зафіксовано лише припущення поліцейським, щодо ознак алкогольного сп`яніння

6) у вказаному протоколі не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото чи відеозапис, а також всю інформацію стосовно цього засобу.

7) окрім цього, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що сам відеозапис не відповідає критерію «електронного доказу». А тому додані до матеріалів справи, матеріали на оптичному диску не є допустимим доказом.

8) також зазначає, якщо апеляційним судом буде визнано її винуватою, то просить застосувати строк давності, оскільки подія відбулася 25 січня 2025 року.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Єфіменко Л. І., які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 230181 від 25 січня 2025 року зміст якого відповідає встановленим фактичним обставинам справи, та з якого вбачається, що протокол ОСОБА_1 підписаний, зауважень до його змісту остання не мала та пояснень, в тому числі і на спростування викладених у ньому обставин, ОСОБА_1 в протоколі не вказала;

- рапортом помічника чергового Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Хоруженка Я. М. від 25 січня 2025 року (а.с. 4,5) відповідно до якого останній доповідає про встановлення у водія ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей, огляд не проводився.;

- долученим до протоколу відеозаписом з якого, між іншого, слідує підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП. Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Щодо тверджень апелянта про те, що працівниками поліції було безпідставно зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє, оскільки в Україні як на час зупинки транспортного засобу, так і на даний час діє режим воєнного стану у зв`язку із військовою агресією РФ, через що працівникам патрульної поліції надано право зупинки будь-яких транспортних засобів (на блокпостах чи під час патрулювання), що хоча і може призвести до звуження певних прав особи, проте таке звуження прав особи є виправданим під час дії режиму воєнного стану.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на відеозапису не підтверджується факт руху автомобіля та відповідно не підтверджує факт керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у вказаний час, то апеляційний суд спростовує ці доводи, оскільки досліджуючи відеозапис, то на ньому вбачається, що працівники поліції зупинити транспортний засіб, перевірили документи та встановили, що водієм автомобіля «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 є саме ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта, що зазначений у протоколі час керування не відповідає дійсності, то апеляційним судом встановлено, що різниця між зазначеним у протоколі часом із часом, зафіксованим на відеозаписі, є незначною, відеозапис є безперервним хоча і має декілька відеофайлів але на ньому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння не складалося і таке направлення не пропонували отримати, також є безпідставними, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення містять відповідне направлення водія на огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, крім того, відповідно до відеозапису ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, в той час як направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння передбачає відвідування медичної установи, але від цієї процедури ОСОБА_1 також відмовилася.

Що стосується доводів апелянта про те, що на відеозапису зафіксоване лише припущення поліцейським, щодо ознак алкогольного сп`яніння, то на їх спростування апеляційний суд зауважує, що у даному випадку для визнання винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП ключовим є те, що згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху вона, як водій, була зобов`язана, а не мала право, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння, однак, відмовилася від цього, що свідчить про наявність в її діях ознак вказаного адміністративного правопорушення, що було вірно встановлено суддею суду першої інстанції.

Щодо твердження захисника про те, що у протоколі не зазначено технічний засіб, точну марку, модель а також серійний номер пристрою, то апеляційний суд визнає необґрунтованими ці доводи, оскільки ні ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 № 1395 не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки тому, що сам відеозапис не відповідає критерію «електронного доказу» а тому є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наявність електронного примірника документа допускається відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Наданими матеріалами не спростовано, що відеозапис було здійснено під час зупинки ОСОБА_1 на нагрудний відеореєстратор, крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Отже, наданий до матеріалів справи носій інформації (оптичний диск) є оригіналом електронного документу, який не потребує додаткового завіренням електронним підписом, що також не передбачено ні Законом України " Про поліцію", ні ст.266 КУпАП, а тому він є належним та допустимим доказом.

Що стосується доводів апелянта щодо застосування строку давності притягнення її до відповідальності, оскільки подія відбулася 25 січня 2025 року, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення. Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 25 січня 2025 року, а адміністративне стягнення накладене постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2025 року, тобто в межах строку притягнення до відповідальності. Підстав для закриття провадження по справі на підставі ч.6 ст.38 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушеня.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2025 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на цю постанову, без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.