КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Медведєвим Дмитром Сергійовичем, на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання захисника про закриття провадження у справі.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Не погодившись з постановою суду, 01.01.2026 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Медведєв Д.С., оскаржив її в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не отримував, а відтак і не був обізнаний щодо наявності у нього певних обмежень.

Вказує, що ОСОБА_1 не було попереджено про те, що поліцейським під час зупинки транспортного засобу велася відеофіксація.

Посилається на те, що належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Зазначає, що накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на термін три місяці не відповідає принципу пропорційності та є надмірним тягарем для ОСОБА_1 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Медведєв Д.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позиції учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 17.11.2025 о 09 год. 12 хв. керував транспортним засобом «Peugeot 301», д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Києві на вул. Композитора Лятошинського,4, будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с. 31-32).

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП є доведеною, оскільки підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду обґрунтованими та правильними, виходячи з наступного.

За змістом ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Убачається, що розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дослідив наявні в матеріалах справи докази, якими є:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 515346 від 17.11.2025;

копія постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № НОМЕР_3 від 23.01.2024;

рапорт співробітника поліції від 17.11.2025 щодо адміністративного правопорушення;

відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази є такими, що підтверджують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини.

Апеляційний суд, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, також дослідив наявні в матеріалі справи докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а тому дійшов наступних висновків.

Так, в матеріалах справи міститься постанова старшого державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грибенко Ю.В. від 23.01.2024 у ВП № НОМЕР_3, якою встановлено тимчасове обмеження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 759/14276/21 виданого 05.08.2022.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що зазначена постанова не отримувалась та не оскаржувалась ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність постанови, якою відносно нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час зупинки транспортного засобу поліцейськими та перевірки документів у ОСОБА_1 , останній зазначав поліцейському про наявність заборгованості зі сплати аліментів та обізнаність про встановлення відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, яке, як вважав останній, було знято.

Таким чином, наявні у справі докази в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи стосовно ОСОБА_1 , а саме: факт керування транспортним засобом, наявність чинного обмеження в праві керування транспортним засобом та обізнаність водія з наявністю такого обмеження.

При цьому, докази, покладені судом першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Аргументи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було попереджено про здійснення відеофіксації під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої.

Згідно з п. 5 розд. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Однак, згадана Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попередження особи, яку він фіксує, а відтак наявний в матеріалах справи відеозапис є допустимим доказом у даній справі.

Схожі висновки викладені у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 207/722/23 (провадження № 51-2686км24).

Не заслуговують на увагу суду також і доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, виходячи з наступного.

Так, справи про адміністративні правопорушення розглядаються: районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом (п. 4 ст. 213 КУпАП).

Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами третьою і п`ятою статті 126 КУпАП (ст. 221 КУпАП).

Особами, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення є: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілий, законні представники, захисник, свідок, експерт, перекладач (глава 21 КУпАП).

З наведеного слід дійти висновку, що відповідачі не відносяться до осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

В той же час, відповідачі, про яких стверджує сторона захисту, визначаються у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, що передбачено у ст. 288 КУпАП.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення в порядку ст. 213 КУпАП, які підвідомчі судам, не є тотожним із оскарженням постанови про накладення адміністративного стягнення у порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що до ОСОБА_1 застосоване стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці, тобто у мінімальній межі санкції, передбаченої ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Медведєвим Дмитром Сергійовичем - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук