Провадження №: 3/755/324/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2026 р. місто Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Вовк О.І., розглянувши справу про адміністративне провадження, яка надійшла з Дніпровського УП ГУНП в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, має на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресо: АДРЕСА_1 ,

за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 634499 від 09 грудня 2025 року, ОСОБА_1 09 грудня 2025 року, близько 20 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричав, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю.

Правом на участь в судовому засіданні ОСОБА_1 не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив розглядати справу у його відсутності. По суті викладених у протоколі обставин, в письмових запереченнях зазначив, що не вчиняв жодних дій по відношенню до своєї матері, які б свідчили про вчинення ним домашнього насильства. Зазначив, що його син ОСОБА_3 проживає з його матір`ю ОСОБА_2 , оскільки дитину тимчасово вилучено у його дружини (з якою він перебуває на стадії розлучення) ОСОБА_4 за неналежне виховання. 09 грудня 2025 року, повернувшись із зони бойових дій, він прийшов за місцем свого проживання разом із дружиною, яка попросила побачитись із сином, при цьому перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Його мати, ОСОБА_4 не дозволила ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння зустрічатись з дитиною, через що у них виникла сварка. Він був обурений ситуацією та через побутові непорозуміння, голосно висловлювався. Побачивши що дитина плаче, забрав сина та вийшов на сходову клітину у під`їзд, а потім пішов до сусідки, де і був до приїзду поліції. Вже після приїзду поліції, йому стало відомо, що ОСОБА_4 завдала його матері фізичної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила факт вчинення домашнього насильства її сином ОСОБА_1 . Зазначила, що жодних дій фізичного та психологічного характеру, які підпадають під визначення домашнього насильства її сином щодо неї не вчинялось. Пояснила, що між нею та її сином ОСОБА_1 мало місце побутове непорозуміння із словесним супроводом яке не містить ознак домашнього насильства, та не може бути підставою для притягнення до відповідальності. При цьому наголосила, що поліцію було викликано саме через дії її невістки, ОСОБА_4 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Згідно зі статтею 245 КУпАП одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями статті 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктами 3 та 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненність, нездатність захистити себе або завдали шкоди психіному здоров`ю особи.

Згідно частини першої статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Разом з цим слід зазначити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Зміст сімейного конфлікут складають: міжособисті відносини і правові і моральні обов`язки, які пов`язані із реалізацією функцій сім`ї, а саме: репродуктивної, виховної, господарсько-економічної, реактивної (взаємодопомога, підтримка здоров`я, організація відпочинку) комунікативної і регулятивної.

Сімейний конфлікт є однією з найпоширеніших форм кофлікту. Таким чином, конфлікт у сім`ї - це протиборство між членами сім`ї на основі зіткнення протилежно спрямованих мотивів та поглядів.

Отже, різниця між домашнім насильством та сімейним конфліктом полягає у тому, що домашнє насильство є результатом свідомих дій кривдника, який налаштований не на розв`язання конфлікту, а на вчинення дій або бездіяльності, що викличуть у постраждалої особи, зокрема побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинять емоційну невпевненність, не здатність захистити себе.

З протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАД № 634499 від 09 грудня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 09 грудня 2025 року, близько 20 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричав, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною другої статті 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Як встановлено з пояснень ОСОБА_2 , наданих нею в судовому засіданні, 09 грудня 2025 року між нею та її сином ОСОБА_1 виникло побутове непорозуміння, що спричинило словесний конфлікт. При цьому жодної шкоди психологічного характеру завдано їй не було.

Отже, обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлені на здійснення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 , шляхом крику, яким би він навмисно спричинив своїй матері ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та можливість завдання шкоди її психічному здоров`ю, судом не встановлено.

Таким чином, на переконання суду, в діях ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення домашнього насильства, а в даному випадку мав місце сімейний конфлікт.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що судом не було встановлено в діях ОСОБА_1 ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд враховує, що пунктом 5 частини п`ятої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та статті 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм частини другої статті 284 та статті 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

Керуючись статтями 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрити з підстав, передбачених пунктом першим частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва О.І. Вовк