Справа № 466/3620/25
Провадження № 3-в/466/5/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Едер П. Т., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року,-

в с т а н о в и в:

10 лютого 2026 ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та закрити провадження відносно нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свою заяву мотивує тим, що на даний час він є військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 і основним його бойовим завданням є доставка та ремонт військової техніки. 10 квітня 2025 року із зони бойових дій я повертався у м. Львів у службове відрядження пов`язане із ремонтом військової техніки. В дорозі провів близько доби, щоб не заснути пив енергетичні напої. За декілька кілометрів до свого помешкання у м. Львові, його зупинили працівники патрульної поліції через нібито відсутність підсвітки заднього номерного знаку. Працівники поліції стали звинувачувати його у тому, що від нього чути запах алкоголю. Він алкоголю не вживав, тим більше, що все своє доросле життя він перебуває за кермом, в тому числі у країнах східної та західної Європи. Жодного разу в житті не притягувався до відповідальності за водіння автомобіля в стані алкогольного сп`яніння. Тримали мене близько 2 годин на дорозі, а потім склали протокол за ст.130 КУпАП і відпустили, матеріали справи направили до Шевченківського районного суду м. Львова.

Заявник зазначає, що в суді першої інстанції він не міг брати участі, оскільки перебуває на військовій службі, а у м. Львів приїжджав у відрядження пов`язані із доставкою та ремонтом військової техніки. Про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права його захисник посилався і в апеляційній скарзі на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року. Він хотів брати учать в суді апеляційної інстанції і довести свою правову позицію у даній справі вголос, однак не міг брати участі у ньому через перебування у зоні бойових дій на сході Україні. Наголошує, що він перебував у м. Львові 10 квітня 2025 року будучи відрядженим з військової частини НОМЕР_1 . В матеріалах справи є відповідна довідка про це, на яку не звернули увагу ні суд першої ні суд апеляційної інстанції.

Заявник вказує, що у його справі суди не застосували імперативних положень ст.266-1 КУпАП, щодо нього військовослужбовця який знаходився у відрядженні станом на 10 квітня 2025 року у м. Львові, що підтверджено відповідною довідкою військової частини НОМЕР_2 ; не перевірили відео з бодікамер яке неодноразово переривалося; не встановлено та не допитано свідків правопорушення, що свідчить про допущені серйозні процесуальні порушення при складанні протоколу і це є безумовною підставою для перегляду рішення суду першої інстанції від 11 вересня 2025 року за нововиявленими обставинами, та закриття адміністративної справи відповідно до вимог п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Подати дані докази раніше він не міг, оскільки перебував на сході України в зоні бойових дій, а подаю їх особисто після ознайомлення з матеріалами справи під час короткотермінового перебування у м. Львові. Також звертався до Верховного Суду із заявою про перегляд вищеназваних рішень судів першої та апеляційної інстанції за виключними обставинами. Постановою Верховного Суду від 15 січня 2026 року мені відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Також заявник просить поновити строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року, якщо суд вважатиме, що він їх пропустив. Він захищає свої права послідовно у всіх судових інстанціях України.

Дослідивши матеріали поданої заяви з доданими до неї матеріалами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначаються відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення визначаються Кодексом України про адміністративні правопорушення, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Конституційний Суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

Діючим законодавством України про адміністративні правопорушення, перегляд постанов за нововиявленими обставинами не передбачений. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7та ч.1 ст.287 КУпАП.

Відповідно до положеньст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку.

Апеляційний суд під час розгляду справи може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення місцевим судом. Постанова апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (в тому числі за нововиявленими обставинами) чинним законодавством, зокрема КУпАП, не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року, вищезазначену постанову залишено без змін.

За правилами ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду. При цьому нормами КУпАП не передбачена ні можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, а ні можливість перегляду такої постанови Верховним Судом за нововиявленими обставинами. Так само нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, як помилково зазначає заявник, а пов`язані зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А стаття 2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

Таким чином, норми КПК України не можуть бути застосовані за аналогією закону, оскільки регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і не поширюють свою дію на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Чинний КУпАП надає стороні можливість оскаржити в апеляційному порядку постанову у справі про адміністративне правопорушення, що є справедливим і повністю відповідає ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції щодо права кожного, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним.

Також судом враховано рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», згідно з яким жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Доводи заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами зводяться до незгоди із вищевказаними судовими рішеннями, а оскільки місцевий загальний суд не наділений повноваженнями щодо перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому така постанова не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року, слід повернути заявнику ОСОБА_1 , як таку, що не підлягає розгляду в порядку, передбаченому законодавством України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 284, 294 КУпАП, суд-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року - повернути заявнику, як таку, що не підлягає розгляду у порядку законодавства України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя П. Т. Едер