КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року

м. Київ

провадження № 33/824/1177/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі захисника Реви І. О., в інтересах ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Лебідя В. В.

від 17 грудня 2025 року

у справі №373/3681/25 Переяславського міськрайонного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі в однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

На дану постанову 08.01.2026 ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення, справу за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Він зазначає, що у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинки транспортного засобу, оскільки факт порушення ПДР не був задокументований належними доказами. Скаржник стверджує, що на момент підходу поліцейських він не керував автомобілем, а перебував у нерухомому транспортному засобі на узбіччі з вимкненим двигуном, де вживав пиво після сварки з дружиною. Апелянт вказує на порушення процедури огляду: ознаки сп`яніння йому не озвучувалися до пропозиції пройти тест, а письмове направлення до медичного закладу було надано на підпис лише після завершення складання протоколу. Також він наголошує на відсутності доказів його відсторонення від керування, що, на його думку, свідчить про відсутність у поліції реальних підозр щодо його стану. Крім того, апелянт вважає відеозапис нагрудної камери неналежним доказом, оскільки він є фрагментарним і не фіксує момент руху чи зупинки авто. На завершення він просить поновити строк на оскарження, оскільки дізнався про постанову лише через застосунок «Дія» 02.01.2026, а з матеріалами даної справи ознайомився лише 05.01.2026, апеляційну скаргу подав 08.01.2026.

Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Переяславського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2025 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні захисник Рева І. О. підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту протоколу від 28.11.2025 про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 525823 водій ОСОБА_1 28.11.2025 о 03 год 10 хв на 90 км Траси Київ-Харків, керував транспортним засобом, а саме автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду в установленому законодавством порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП. Технічні засоби відеозапису - нагрудна камера співробітників Національної поліції.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, районний суд виходив з доведеності вини останнього у порушенні ним вимог пункту 2.9а ПДР України, що підтверджується протоколом, рапортами поліції та відеозаписами з нагрудних камер.

Апеляційний суд погоджується з такими висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Окремим видом адміністративних правопорушень є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Згідно з частинами 1-3, 5 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню та оглядові. Огляд проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи з результатами огляду на місці. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу. Огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Апеляційний суд зауважує, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині відмови від проходження огляду, має формальний характер. Це означає, що відповідальність настає виключно за сам факт відмови водія від виконання законної вимоги працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, незалежно від мотивів такої відмови чи фактичного стану водія (наявності чи відсутності сп`яніння). Правопорушення вважається закінченим з моменту, коли особа в будь-якій формі (усно, письмово або шляхом ухилення) висловила свою незгоду пройти огляд у встановленому порядку, що фактично перешкоджає реалізації державної функції щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи наявні:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 525823 від 28.11.2025,

відеозапис подій від 28.11.2025 з нагрудних камер співробітників поліції;

рапорт поліцейського взводу № 2 роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Н. Колчин від 28.11.2025;

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із записом про відмову від проходження огляду;

направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, із записом про відмову водія від проходження огляду.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також дотримання поліцейськими процедури пропозиції та проведення огляду повністю підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Наведені фактичні дані є належними та допустимими, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, є узгодженими між собою та зафіксовані у первинних процесуальних документах. Апеляційний суд зауважує, що під час складання протоколу та інших супутніх документів (акта огляду та направлення) ОСОБА_1 не висловлював жодних зауважень чи заперечень щодо змісту цих документів або дій працівників поліції, що підтверджується відсутністю відповідних записів у графі «пояснення» та безпосередньо відеозаписом подій.

Версія апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував у ньому, розцінюється судом як така, що спрямована на уникнення відповідальності. Відеозапис з нагрудної камери поліцейського (bodycam) чітко фіксує обставини, за яких ОСОБА_1 сприймався оточуючими саме як водій, який безпосередньо керував ТЗ до моменту зупинки. Більше того, зафіксована на відео категорична відмова апелянта від проходження огляду (як на місці, так і в медичному закладі) після роз`яснення йому правових наслідків такої дії, повністю нівелює його доводи про порушення процедури.

Окрему увагу апеляційний суд звертає на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №525823 відсутні будь-які пояснення ОСОБА_1 по суті інкримінованого правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису, апелянт у категоричній формі відмовився від підписання протоколу та надання будь-яких письмових пояснень безпосередньо під час фіксації події.

Відповідно до положень ст. 256 КУпАП, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, надається право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього. Крім того, згідно зі ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний з`ясувати всі обставини справи, серед яких і позиція самого порушника.

Проте, апеляційний суд наголошує, що відмова від реалізації свого права на надання пояснень та підписання документів безпосередньо на місці події є свідомим вибором особи. Вказані фактичні дані зафіксовані у первинних процесуальних документах без будь-яких зауважень чи заперечень з боку водія безпосередньо під час їх складання. Така поведінка ОСОБА_1 позбавила його можливості зафіксувати свою версію подій (щодо «неввімкненого двигуна» чи «вживання алкоголю після зупинки») у момент, коли вони відбувалися.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги суд розцінює як такі, що не базуються на об`єктивно зафіксованих даних та спрямовані виключно на уникнення відповідальності. Процедура оформлення матеріалів відповідала вимогам закону, а відсутність пояснень у протоколі за умови добровільної відмови особи від їх надання не свідчить про неповноту матеріалів, а лише підтверджує факт ухилення водія від співпраці з правоохоронними органами.

З огляду на формальний склад інкримінованого правопорушення, факт відмови від виконання законної вимоги поліцейського є достатньою та вичерпною підставою для притягнення особи до відповідальності. Сукупність досліджених доказів дозволяє суду зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 за стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Будь-яких порушень вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 або Порядку № 1103, які б могли стати підставою для визнання огляду (або процедури направлення на нього) недійсним, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом. Сукупність доказів (протокол, рапорти, відеозапис відмови) виключає будь-яке інше пояснення події. Суд першої інстанції діяв у межах закону та з метою захисту суспільних інтересів.

Підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Переяславського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова