Провадження №: 3/752/264/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відУправління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП
відносно ОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1
за участі захисника Родіна В.В.,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 501367 від 02.11.2025, за змістом якого (дослівно): 02.11.2025 15:45 м. Київ, вулиця Бродівська, 79 водій керував транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 350, НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким ТЗ, правопорушення вчинено повторно протягом року, постанова ЕНА 5759258 від 19.09.2025 р. чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ".

В якості доказів події та складу адміністративного правопорушення до протоколу долучено: лазерний компакт-диск; дані з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (АРМОР (адмінпрактика - дані про винесення 19.09.2025 постанови серії ЕНА № 5759258 Управлінням Патрульної поліції у місті Києві за ч. 4 ст. 126 КУпАП); довідку щодо проведення заходів вчиненого адміністративного правопорушення.

05.01.2026 судове засідання, в яке не з`явилася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, було відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_1 - адвокат Родін В.В. для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготовки до судового розгляду.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином.

Захисник клопотав про розгляд справи за відсутності особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, послався на її зайнятість за сімейними обставинами, заявив клопотання про закриття провадження у справі в порядку п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 126 цього Кодексу при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є обов`язковою, а тому, приймаючи до уваги наявність в судовому засіданні захисника зі сформованою позицією по суті справи, суд (суддя) дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи клопотання, захисник, зокрема, послався на недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, адже підзахисна не перебувала за кермом у дату, час і місці, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду на розгляд, а працівники патрульної поліції не могли встановити особу ОСОБА_1 на підставі посвідчення водія, як це вказано в протоколі від 02.11.2025, оскільки цей документ у неї було вилучено вже давно і він знаходиться в Управлінні патрульної поліції у місті Києві. Автомобілем ОСОБА_1 не користується, оскільки позбавлена права керування, передала його у користування своїй знайомій - громадянці ОСОБА_2 . Докази того, що 02.11.2025 о 15:45 пані ОСОБА_1 перебувала за кермом та рухалася в автомобілі в матеріалах, справи відсутні.

Крім того, захисник просив врахувати відсутність доказів повторності вчинення ОСОБА_1 одного з правопорушень, що передбачені п. 2-4 ст. 126 КУпАП та зазначив, що постанова серії ЕНА № 5759258 від 19.09.2025, на яку посилається орган (посадова особа), що склав протокол від 02.11.2025, оскаржується у судовому порядку, тобто вона не набрала законної сили, а тому не має доказового значення.

На підтвердження своїх доводів захисник надав ухвалу про відкриття провадження у справі № 752/27722/25 від 13.11.2025 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - старшого сержанта поліції батальйону 4, роти 1 Управління патрульної поліції у місті Києві до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5759258 від 19.09.2025; нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 23.01.2026 щодо обставин користування автомобілем Mercedes-Benz GLS 350, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 ; відповідь Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції від 03.11.2025 на адвокатський запит; постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 757/19059/25-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши позицію захисника, дослідивши матеріали справи, суд (суддя) доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як визначено у ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушення в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Зі змісту представленого суду протоколу слідує, що ОСОБА_1 перебувала за кермом автомобіля Mercedes-Benz 02.11.2025 та о 15:45 рухалася в межах Голосіївського району м. Києва, зокрема вулицею Бродівською.

Сторона захисту заперечує такі дані органу/посадової особи, уповноваженої на складення протоколу про адміністративне правопорушення, стверджує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не керувала вказаним автомобілем.

Проаналізувавши доводи захисника, суд (суддя) визнає їх слушними і такими, що доведені в ході судового розгляду.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення міститься вказівка про долучення до цього протоколу "БК 472724", вочевидь йдеться про відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Разом з тим, приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення компакт-диск для лазерних систем зчитування не містить відеозаписів з нагрудної камери працівника патрульної поліції № 472724 чи відео файлів, які з відображали перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля Mercedes-Benz 02.11.2025 о 15:45 у м. Києві по вул. Бродівській.

Також, слід зауважити, що у п. 5 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 501367 від 02.11.2025, зазначено, що особу ОСОБА_1 установлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 , проте це твердження видається сумнівним, з огляду на те, що ОСОБА_1 не має на руках свого посвідчення водія. Зокрема, документами, поданими захисником, доводиться, що відповідно до судового рішення Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 757/19059/25-п, ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а бланк її посвідчення водія зберігається в Управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (відповідь на адвокатський запит від 03.11.2025 № 2320-аз/41/11/04/02/2025, постанова Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 757/19059/25-п в матеріалах справи).

Захисником було представлено суду письмові пояснення громадянки ОСОБА_2 ,відповідно до яких 02.11.2025 саме вона, з дозволу ОСОБА_1 , керувала автомобілем Mercedes-Benz GLS 350, державний номерний знак НОМЕР_1 , була зупинена поліцією на блок пості, не мала при собі документів на автомобіль. При цьому, у її присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення без роз`яснення процедури, прав та без вручення копії протоколу.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та висновки суду, слід констатувати наявність обґрунтованих сумнівів щодо правильності встановлення органом поліції особи водія та, відповідно, щодо суб`єкта інкримінованого правопорушення та, відповідно наявність обґрунтованих сумнівів щодо факту керування 02.11.2025 транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.1988 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щодо особа що скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачяться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зважаючи на викладене, наведені вище сумніви щодо наявності події та складу адміністративного правопорушення тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Поряд з викладеним, слушними видаються доводи захисника щодо відсутності такої кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність.

Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП установлено адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого за повторне протягом року вчинення одного з правопорушень, передбачених ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, зокрема і керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами (п. 2), стосовно якої установлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3), особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами (ч. 4).

Таким чином, обов`язковою кваліфікуючою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є повторність протягом року вчинення діяння за ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, яка має підтверджуватися належними доказами попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності за одне з правопорушень, передбачених ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, постановою, яка набрала законної сили. Аналогічний підхід до тлумачення повторності закріплено в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (надалі по тексту - Інструкція № 1395), де вказано, що повторність можлива лише за умови набрання попередньою постановою законної сили (п. 3 розділу І).

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Обов`язковою ознакою правопорушення передбаченого усіма частинами 126 КУпАП є умисел на вчинення вказаного проступку.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Повторним, відповідно до ст. 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Згідно із п. 3 Розділу І Інструкції № 1395 повторність правопорушення - це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

З наведеного слідує, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, особу вже має бути піддано адміністративному стягнення за вчинення однорідного правопорушення (у даному випадку адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Відповідно до ст. 289 КУпАП на постанову по справі про адміністративне правопорушення протягом десяти днів з дня винесення постанови може бути подано скаргу, а згідно ч. 1 ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

У п. 3-5 розділу 7 Інструкції № 1395 закріплено, що у разі неможливості встановити повторність постанова в справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не виноситься, а складається повідомлення про адміністративне правопорушення, яке у п`ятиденний строк разом із наявними матеріалами справи (рапортом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та засобів, у тому числі тих, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та іншими доказами) надсилається до підрозділу поліції за місцем проживання (перебування) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою здійснення перевірки на наявність повторності правопорушення та вжиття заходів щодо подальшого розгляду. Після здійснення перевірки на наявність повторності правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 та 3 ст. 130КУпАП - довідку про належність транспортного засобу.

У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Отже, те, що правопорушення вчинено повторно, має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Повторність вчинення протягом року аналогічного правопорушення повинна безумовно підтверджуватися безпосередньо самою постановою про накладення адміністративного стягнення, яка має бути завіреною належним чином, зокрема, повинна бути належним чином засвідчена та містити інформацію про набрання чинності, а також суду повинна бути надана інформація, що вказана постанова не оскаржувалась чи навпаки.

Так, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених ч. 1 ст. 300-1 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених суду документів, зокрема даних з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (АРМОР (адмінпрактика) та не заперечується захисником, 19.09.2025 щодо ОСОБА_1 була винесена постанова серії ЕНА № 5759258 за ч. 4 ст. 126 КУпАП (керував т.з. особою, позбавленою права керування), якою застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400,00 грн.

Як слідує з ухвали Голосіївського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі № 752/27722/25 від 13.11.2025 за позовом ОСОБА_1 до Войничого Ярослава Володимировича - старшого сержанта поліції батальйону 4, роти 1 Управління патрульної поліції у місті Києві, до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5759258 від 19.09.2025, позивачці було поновлено строк на звернення до суду з цим позовом, також з клопотанням позивачки вказаною ухвалою від Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції витребувано докази.

Отже, постанова серії ЕНА № 5759258 від 19.09.2025 оскаржується в судовому порядку і станом на час розгляду справи судове рішення у справі № 752/27722/25 ще не ухвалене, а з урахуванням поновлення строку на оскарження, цю постанову слід вважати такою, що не набрала остаточної законної сили і не була виконана. У зв`язку із зазначеним, вказана постанова не приймається в якості належного і допустимого доказу попереднього притягнення особи до відповідальності у розумінні кваліфікуючої ознаки "протягом року повторно".

Довідка щодо проведених заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення не містить відомостей про виконання ОСОБА_1 накладеного адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а також про судові рішення за результатами оскарження постанови серії ЕНА № 5759258 від 19.09.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Зокрема, ця довідка містить лише інформацію про те, що відносно ОСОБА_1 19.09.2025 працівниками поліції за невиконання нею вимоги "а" п. 2.1 Правил дорожнього руху України, було винесено постанову про накладання адміністративного по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5759258, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того, відомості у довідці не містять посилань на належним чином засвідчену постанову про накладення адміністративного стягнення, даних про її вручення/отримання та набрання законної сили. Разом з тим, згідно з даними з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України (АРМОР (адмінпрактика - дані про винесення 19.09.2025 постанови серії ЕНА № 5759258 Управлінням патрульної поліції у місті Києві за ч. 4 ст. 126 КУпАП) вбачається, що ОСОБА_1 сплатила штраф, однак сам факт сплати штрафу не звільняє орган (посадову особу), який склав протокол, від обов`язку довести кваліфікуючу ознаку "повторно протягом року" належними та допустимими доказами.

Довідка щодо проведених заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення (дата складання довідки не зазначена) сама по собі не свідчить про повторність вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, правопорушення, передбаченого ч. 2-4 ст. 126 КУПАП, а також про судові рішення за результатами оскарження постанови серії ЕНА № 5957258 від 19.09.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки основоположним є фактор оскарження особою, яка притягається до адміністративної відповідальності рішення уповноваженої особи (органу) про накладення адміністративного стягнення.

Зважаючи на викладене, кваліфікуюча ознака "повторність" для визначення наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є відсутньою.

При цьому, суд (суддя) виходить з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати доказом у справі в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, що у ньому викладені, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Також доцільно зауважити, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не відповідатиме засадам забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення за ст. 7, визначення адміністративного правопорушення (проступку) за ч. 1 ст. 9, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення за ст. 247 цього Кодексу, а тому провадження у справі піддягає закриттю в порядку п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 9, 23, 126, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко