Єдиний унікальний номер №538/208/26
Провадження №3/538/79/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Кунець М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лохвиця об`єднаний адміністративний матеріал, що надійшов з ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушень передбачених частиною першою статті 173-2 та частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

23 січня 2026 року о 20 годині 00 хвилин, перебуваючи в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою в її адресу, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 23 січня 2026 року о 20 годині 00 хвилин, перебуваючи в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою у бік сина та наніс чотири удари рукою по голові та тулубу, чим завдав шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Лохвицького районного суду від 10 лютого 2026 року адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП об`єднані в одне провадження.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , дії останнього кваліфіковано за частиною першот та частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. При цьому психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Водночас відповідальність за частиною другою статті 173-2 КУпАП наступає за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229 -VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі - Закон).

Зокрема, згідно положень пункту 3 статті 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною другою статті 3 цього ж Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( пункт 8 статті 1 Закону).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( пункт 14 Закону).

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні, або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

У пункті «b» статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) визначено домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Конституцією України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Ставлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до вчинення інкримінованого правопорушення

Під час складання протоколів, ОСОБА_1 роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, та зміст статті 63 Конституції України, зауважень до протоколів про адміністративне правопорушення він не надавав, дії працівників поліції не оскаржував.

ОСОБА_1 у судове засідання для розгляду справи про адміністративне правопорушення не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується зокрема, інформацією, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, де зазначено та під особистий підпис ознайомлено останнього про дату, час, місце розгляду адміністративного матеріалу Лохвицьким районним судом Полтавської області 10 лютого 2026 року об 10 годині 00 хвилин.

Згідно вимог статті 268 КУпАП, справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою та другою статті 173-2 КУпАП не відносяться до категорії справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою.

Відтак, з метою усунення зловживань процесуальними правами особи, відносно якої вирішується питання про її притягнення до адміністративної відповідальності, уникнення затягування розгляду справи з огляду на строки накладення адміністративного стягнення, що можуть бути спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене, суд вважає, що відповідно до частини другої статті 268 КУпАП, можливо розглянути справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Мотиви суду та оцінка наданих сторонами доказів

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою, відповідно до положень КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

При цьому, у відповідності до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме в ньому повинні міститися повні й точні відомості про вчинене правопорушення і його кваліфікацію, що має значення для правильного вирішення справи.

За нормою статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

Протоколи серії ВАД № 395734 від 23.01.2026 та серії ВАД № 395720 від 23.01.2026 про адміністративні правопорушення, відповідають вимогам статті 256 КУпАП, тому є доказом у розумінні вимог статті 251 КУпАП.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених частиною першою та частиною другою статті 173-2 КУпАП, підтверджується наступними доказами, зокрема:

- протоколом серії ВАД № 395734 від 23.01.2026 про адміністративне правопорушення, яким встановлено факт вчинення правопорушення;

-протоколом серії ВАД № 395720 від 23.01.2026 про адміністративне правопорушення, яким встановлено факт вчинення правопорушення;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 23.01.2026.

При цьому, обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі належних доказів, судом не встановлено.

За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою та частиною другою статті 173-2 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу.

Оскільки під час розгляду справи встановлена провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень і останній підлягає адміністративній відповідальності, у справі, необхідно винести постанову, передбачену пунком 1 частини першої статті 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність

Обставин, що пом`якшують та обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Мотиви накладення адміністративного стягнення

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (стаття 23 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є, зокрема, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 , суд враховує характер вчинених правопорушень, а також те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, з огляду на це, суд вважає, що правопорушнику слід призначити адміністративне стягнення за частиною першою та частиною другою статті 173-2 КУпАП, на підставі статті 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме частиною другою статті 173-2 КУпАП, що відповідає вимогам ст. 23 КУпАП та є достатнім і необхідним для виховання особи, запобігання новим проступкам.

Підстав для застосування статті 22 КУпАП до особи, суд не вбачає.

Вирішення питання щодо судових витрат

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, стягується судовий збір, ставка якого дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня поточного року, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Інформація щодо наявності пільг, встановлених чинним законодавством України, у правопорушника відсутня та останнім суду не надавалася.

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 173-2, 221, 283, 284, 287, 289, 294 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою та частиною другою статті 173-2 КУпАП, призначивши йому адміністративне стягнення на підставі статті 36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за частиною другою статті 173-2 КУпАП, у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Полтавській області/тг м.Лохвиця,21081100; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0016610; Код класифікації доходів бюджету: 21081100.

2. Роз`яснити правопорушнику, що згідно із частиною першою статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу, згідно з частиною першою статті 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу - 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок, та витрати на облік зазначених правопорушень.

3.Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в дохід держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

4. Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

5.Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ