Справа №591/6743/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/865/26 Суддя-доповідач Шинкаренко А. І.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Шинкаренко А. І. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зінченка П.Л. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 13 червня 2025 року о 00 год 35 хв по проспекту Свободи, 31 в м.Суми, керував автомобілем «Toyota Rav4», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Alcotest Drager» та в закладі охорони здоров`я, відмовився у категоричній формі, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Зінченко П.Л. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права, зокрема позбавлено права на ознайомлення із матеріалами справи. Стороні захисту не забезпечена можливість ознайомитися із матеріалами справи в підсистемі «Електронний суд». Неявка захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, у судове засідання у суд першої інстанції, обумовлена відсутністю електроенергії та неможливістю підключитися до відеоконфкренції. Окрім цього, судом першої інстанції не надано оцінки доводам, викладеним апелянтом у письмових поясненнях. У долученому до матеріалів справи відеозаписі не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому в останнього були відсутні законні підстави проходити, відповідно до встановленого порядку, огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апелянт окремо зауважує, що працівниками поліції не було належним чином запропоновано ОСОБА_1 пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння та не роз`яснено останньому правові наслідки відмови від проходження огляду. Також, у відповідності до вимог чинного законодавства, поліцейськими належним чином не зафіксовано відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Складене поліцейськими направлення на проходження медичного огляду не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не було доставлено до найближчого закладу охорони здоров`я.

Також, апелянт звертає увагу на те, що сам по собі факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Лише після вручення водієві письмового направлення на проходження медичного огляду та відмови останнього від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, працівники поліції мають право скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, враховуючи викладене, апелянт вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання призначене на 08 год 30 хв 13 лютого 2026 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Зінченко П.Л. будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, до апеляційного суду повторно не з`явилися.

Так, направлені на поштову адресу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Зінченка П.Л. судові повідомлення повернулися без вручення, за відсутністю адресатів за вказаною адресою, а тому враховуючи практику Верховного Суду, вказані особи вважаються такими, що належним чином повідомлені.

Окрім цього, довідкою про доставку електронного листа, підтверджено надіслання на електронну адресу адвоката Зінченка П.Л. повідомлення про час, дату та місце апеляційного розгляду поданої скарги на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин, суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та її захисника.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 13 червня 2025 року серії ЕПР 1 №360085;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджено відмова ОСОБА_1 проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно якого ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд в КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань»;

- відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового автомобіля, якими зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля, вбачається, як 13 червня 2025 року о 00 год 35 хв працівниками поліції із використанням проблискових маячків, біля будинку № 31 по проспекту Свободи в м. Суми було зупинено автомобіль «Toyota Rav 4», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 причини зупинки, а саме керування транспортним засобом під час дії комендантської години, встановленої на території Сумської області.

Під час перевірки особи водія, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

У відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу або ж проїхати до найближчого медичного закладу.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, працівниками поліції було вірно розцінена поведінка ОСОБА_1 , як не бажання проходити відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із іншими письмовими доказами, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначені відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.

Тобто, долучені відеозаписи містять інформацію, що підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем та факт відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, на відеореєстраторі зі службового автомобіля та нагрудних камерах працівників поліції зафіксовано рух автомобіля «Toyota Rav 4», номерний знак НОМЕР_1 , який в подальшому зупинився у дворі житлового будинку 31 по проспекту Свободи в м. Суми. Після закінчення руху транспортного засобу, з місця водія вийшов саме ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 процедуру огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від проходження такого огляду, також повністю спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, з яких вбачається, що працівники поліції роз`яснили останньому права та обов`язки, а також роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду. Після відмови ОСОБА_1 , працівники поліції склали відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог чинного законодавства.

На спростування доводів апеляції про відсутність належних доказів підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, законодавцем визначено порядок фіксування не лише огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а й відмови останнього від проходження освідування на стан сп`яніння, що є складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп.

Наявними в матеріалах справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції у відповідності до приписів ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, належним чином зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів та в медичному закладі.

Складене працівниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідає вимогам Інструкції та підтверджує відмову ОСОБА_1 проходити медичний огляд у закладі охорони здоров`я КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань», про що внесено запис.

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що працівниками поліції було порушено процедуру оформлення направлення в заклад охорони здоров`я, так як його не було вручено водієві ОСОБА_1 .

Так, згідно вимог Інструкції, складене працівниками поліції направлення вручається лікарю (фельдшеру) закладу охорони здоров`я в присутності водія, що і є підставою для проведення медичного огляду водія на стан сп`яніння. Відповідно, вручення даного направлення водієві чинним законодавством не передбачено.

Щодо тверджень апелянта стосовно порушення судом першої інстанції прав особи на захист, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що було дотримано суддею суду першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з дослідженого відеозапису, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 про дату та час розгляду вказаних матеріалів у Зарічному районному суді м. Суми.

02 липня 2025 року судовий розгляд складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення було відкладено за клопотанням захисника Зінченка П.Л.

17 липня 2025 року у зв`язку з неявкою учасників судового розгляду, засідання було відкладено.

До початку судового засідання, призначеного на 08 год 30 хв 08 вересня 2025 року, захисник Зінченко П.Л. повторно подав клопотання про відкладення розгляду.

Відповідно до складених секретарем судового засідання довідок, захисник Зінченко П.Л. належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду складеного протоколу відносно ОСОБА_1 , проте 31 жовтня 2025 року, 08 грудня 2025 року на судовий розгляд не з`явився.

Також із досліджених матеріалів справи, апеляційний суд вбачає, що захисник Зінченко П.Л. будучи належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду, складених відносно ОСОБА_1 матеріалів, за фактом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, без поважаних причин не вийшов на відеозв`язок із судом з метою участі в розгляді справи в режимі відеоконференції.

Тому, апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Зінченка П.Л., що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Необхідно також наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду в розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст.247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Окрім цього, судом першої інстанції надано належну оцінку доводам захисника, викладених у письмових поясненнях.

Відповідно до п. 124 Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням ВРП від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, у разі находження заяви учасника справи щодо ознайомлення з матеріалами справи чи окремими документами в електронному вигляді через систему «Електронний суд», суд, який отримав таку заяву, забезпечує сканування відповідних матеріалів справи чи окремих документів у паперовій формі, що перебувають у такому суді, та долучає їх до матеріалів електронної судової справи.

Матеріали справи № 591/6743/25 були відскановані на стадії реєстрації та долучені до реєстраційної картки вхідного документу в автоматизованій системі документообігу суду.

Проте, зважаючи на те, що завантаження відео файлів до автоматизованої системи документообігу суду Положенням про ЄСІТС не врегульовано, захисник Зінченко П.Л. листом керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2025 року № 02-05/374/25 був повідомлений про можливість ознайомитися із долученими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового автомобіля, у приміщенні суду з використанням відповідних засобів інформатизації або в УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права та позбавлення права апелянта ознайомлюватися з матеріалами справи, подавати пояснення.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

З огляду на викладене, застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення вимог законодавства у сфері безпеки дорожнього руху, у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає принципу пропорційності та не свідчить про порушення його прав.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зінченка П.Л., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зінченка П.Л. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуШинкаренко А. І.