Справа №592/4760/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 33/816/388/26 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/4760/25 за апеляційною скаргою захисника ХАРАЇМА В. В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.03.2025, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Хараїма В. В.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник ХАРАЇМ В. В. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки суд не забезпечив дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, не врахував обставини та факти, які спростовують наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, у постанові судді не міститься даних про повноваження посадової особи в/ч, яка склала протокол, а також відсутні докази вручення ОСОБА_2 під розписку копії протоколу. Пояснення ОСОБА_2 , на які посилається суддя, то їх надання та підписання останній категорично заперечує і вважає, що замість нього підпис поставила інша особа. Просить також поновити строк на подання апеляційної скарги.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.03.2025 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в доход держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Згідно постанови судді, 09.03.2025 військовослужбовець ОСОБА_2 повторно в умовах особливого періоду не виконав накази командира по інженерному облаштуванню тимчасового місця розташування підрозділу в АДРЕСА_2 , в результаті чого не дотримані правила і порядок несення військової служби, супроводжуючи свою агресивну поведінку під час служби нецензурною лайкою.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутнім під час ухвалення суддею суду першої інстанції рішення, дізнався про існування постанови судді 05.07.2025, а апеляційна скарга подана 14.07.2025, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи захисника Хараїма В. В., який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії А7104 № 3 від 09.03.2025, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про вчинення 09.03.2025 військовослужбовцем ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме невиконання останнім наказів командира по інженерному облаштуванню тимчасового місця розташування підрозділу, повторно в умовах особливого періоду, в результаті чого були не дотримані правила і порядок несення військової служби, супроводжуючи свою агресивну поведінку під час служби нецензурною лайкою.

Разом з тим, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП), а особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч. 1 ст. 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП), адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б КУпАП, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність (ч. 1, 4 ст. 15 КУпАП).

Адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи неналежне ставлення до них. При цьому суб`єкт правопорушення є спеціальним це військова службова особа. Поняття «військова службова особа» міститься в примітці до ст. 172-13 КУпАП, згідно якої військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування т/з, актом огляду та тимчасового затримання т/з, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ст. 251 КУпАП).

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України), а суддя при розгляді справи, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

У цьому контексті варто зазначити, що суд не має права самостійно редагувати викладені в протоколі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Суб`єкт адміністративного правопорушення це осудна фізична особа, яка досягла встановленого законом віку та вчинила протиправне діяння (ч. 1 ст. 9 КУпАП), несучи за нього юридичну відповідальність (деліктоздатність), передбачену КУпАП.

З огляду на викладене, матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що військовослужбовець ОСОБА_2 є «військовою службовою особою» у розумінні цього поняття в примітці до ст. 172-13 КУпАП, тобто або військовим начальником, або військовослужбовцем, який обіймає постійно чи тимчасово посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконував такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування, внаслідок чого останнього не можна вважати суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Вказані обставини залишилися поза увагою судді суду першої інстанції, унаслідок чого були істотно порушені норми КУпАП, хоч у матеріалах справи є інформація про те, що ОСОБА_2 був гранатометником стрілецького відділення військової частини і є солдатом, що у свою чергу перешкодило ухваленню законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251, ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Ухвалення суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. ЄСПЛ неодноразово вказував, що «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Оскільки суддею суду першої інстанції не надана належна правова оцінка усім наявним в справі доказам (як окремо кожному доказу, так і в їх сукупності), тому постанову не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, у зв`язку з чим це рішення підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права і порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне після скасування постанови судді суду першої інстанції закрити провадження у справі відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику ХАРАЇМУ В. В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.03.2025.

Апеляційну скаргу захисника ХАРАЇМА В. В. задовольнити.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.03.2025 відносно ОСОБА_3 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норми процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов