Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6861/25 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.
Номер провадження №33/4805/546/26
Категорія ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-8 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-8 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-8 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 11.12.2025 о 23 год 40 хв та о 15 год 00 хв, ОСОБА_1 перебуваючи в п`яному вигляді за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме: виражався грубою нецензурною лайкою, висловлював слова погрози, намагався вдарити, чим заподіяв психологічної шкоди останній.

12.12.2025 близько 01 год. 50 хв., ОСОБА_1 перебуваючи в п`яному вигляді за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри, чим порушив терміновий заборонний припис.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та обмежити покарання вже відбутим заборонним приписом. В обґрунтування апеляційної скарги заперечує намагання вдарити потерпілу, її психологічну травму, яка не підтверджена лікарями.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки повний текст апелянт отримав лише 07.01.2026.

Розглянувши клопотання про поновлення строку та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, дату отримання повного тексту постанови суду першої інстанції 07.01.2026 і подачу апеляційної скарги 14.01.2026, тобто вкрай незначний пропуск строку апеляційного оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, про поважність причин неявки не вказував.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність, що відповідає ч.6 ст.294 КУпАП, зважаючи на стислі строки розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» одним із спеціальних заходів протидії домашньому насильству є терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 16 частини першої статті першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Статтею 25 вказаного Закону передбачено, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Частина 2 статті 173-8 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-8 КУпАП підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №467172 від 12 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-8 КУпАП; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №508278 від 12 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 ; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.12.2025; рапортом начальника сектору Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області від 12.12.2025; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , яка зазначила, що 12.12.2025 близько 01 год. 50 хв. брат ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис за адресою: АДРЕСА_1 , а саме заборону перебування за вказаною адресою та контактування з постраждалою особою.

Вказані докази в їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У матеріалах справи міститься терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 серії АА №508278 від 12 грудня 2025 року, який діє з 00-20 год 12 грудня 2025 року до 00-20 год 22 грудня 2025 року (а.с.15), за змістом якого на останнього покладаються заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Факт спілкування з потерпілою ОСОБА_2 12 грудня 2025 року о 01 год. 50 хв. в період дії вказаного заборонного припису ОСОБА_1 фактично не оспорював в апеляційній скарзі, заперечивши лише факт здійснення домашнього насильства відносно сестри.

Матеріали справи складені уповноваженими особами з дотриманням вимог КУпАП щодо форми, змісту та порядку оформлення, містять необхідні реквізити та були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Будь-яких відомостей щодо оскарження чи скасування термінового заборонного припису відповідно до ч. 9 статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» скаржником не надано.

У зв`язку з викладеним апеляційний суду погоджується з висновками районного суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, також підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №467171 від 12 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП; рапортом начальника сектору Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області від 12.12.2025; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_2 від 12.12.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , яка пояснила, що близько 23 год. 40 хв. 11.12.2025 за її місцем проживання брат ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме ображав, погрожував фізичною розправою.

Зі змісту зібраних доказів, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають тексту адміністративного протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Також не є слушними аргументи скарги, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, через відсутність у потерпілої доказів психологічної травми або висновки лікарів.

Відповідно до положень частини 1 статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність ознак, передбачених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП.

Так, будучи повідомленим належним чином, ОСОБА_1 в жодне судове засідання як суду першої інстанції, так і до апеляційної інстанції, не прибув. Доказів на спростування обставин, викладених в протоколі та на дотримання умов заборонного припису не надав. Логічних причин своєї наполегливої поведінки о 01 годині ночі та стукання у двері потерпілої, при виявлених в подальшому у нього працівникам поліції ознаках сп`яніння, суду не пояснив. Так само не було з його боку повідомлено об`єктивних причин надавати недостовірні відомості з боку потерпілої, яка доводиться йому рідною сестрою та не має системного негативного ставлення до брата.

При цьому ОСОБА_1 раніше притягався до адміністративної відповідальності за ст.173 та 177 КУпАП, після винесеного термінового заборонного припису продовжив настирливо стукати у двері і допікати потерпілу в нічний час доби. Що на думку суду, з урахуванням письмових пояснень потерпілої, свідчить про умисел на вчинення домашнього психологічного насильства по відношенню до жінки-члена сім`ї, і така поведінка чоловіка могла призвести до заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, яка була сама в квартирі на той час доби. Водночас представлення потерпілою додаткових медичних документів та доказів наявності у неї конкретної психічної шкоди, як обов`язкової умови настання відповідальності за ст.172-3 КУпАП, не потребується, та в кожному окремому випадку підлягає загальній оцінці, виходячи із суті та обставин вчиненого діяння.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: