ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 Справа №607/883/26 Провадження №3/607/885/2026

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружба Шосткинського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, внутрішньо переміщеної особи, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №744150 від 12.01.2026, ОСОБА_2 ставиться у провину те, що він 12.01.2026 о 09 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив у присутності малолітнього сина ОСОБА_3 відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: словесно ображав, принижував, погрожував, штовхав, шарпав за одяг та волосся, чим завдав шкоди психічному здоров`ю малолітнього ОСОБА_3 . Вказаними діями ОСОБА_2 , на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про зупинення провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з проходженням ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації.

Вирішуючи вказане клопотання враховую, що положеннями КУпАП не передбачено порядку зупинення судового провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, у зв`язку з чим не знаходжу підстав для зупинення провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у цій справі задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя також враховує положення ч. 2 ст. 268 КУпАП, згідно з якими адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не відноситься до правопорушень, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, враховую, що ОСОБА_2 в даній справі не був позбавлений можливості користуватися правовою допомогою, залучивши адвоката для його представництва в судовому засіданні, або ж взяти участь в розгляді справи дистанційно в режимі відеоконференції з власних засобів зв`язку або з приміщення суду, найбільш наближеного до його місця перебування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 12.01.2026 о 09 год. 40 хв. в неї з її чоловіком ОСОБА_2 відбулася побутова сварка без настання жодних негативних наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю їх малолітньому сину ОСОБА_3 . Ствердила, що протиправних дій ОСОБА_2 щодо неї чи малолітнього сина ОСОБА_3 не вчиняв. Також просила врахувати, що з ОСОБА_2 вони примирилися, а тому просила не притягати його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в умисному вчиненні стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру із визначених диспозицією вказаної норми, та передбачає існування такої обов`язкової ознаки як настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, тобто коли особа (кривдник) усвідомлює протиправний характер своїх дій (бездіяльності), передбачає настання шкідливих наслідків для фізичного чи психічного здоров`я малолітнього чи неповнолітнього потерпілого та бажає або свідомо допускає їх настання.

Відтак, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, виходячи з його законодавчого визначення.

Законодавче визначення терміну «домашнє насильство» закріплене у п. 3 ч. 1 ст. 1 р. І Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно з яким домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитиною, яка постраждала від домашнього насильства є особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 р. І вказаного Закону психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З наведеного вбачається, що домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно небезпечних наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, насильство у сім`ї будь-якого характеру, відрізняється від звичайних конфліктних ситуацій, суперечок чи побутових сварок, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози для подальшого розвитку здорових стосунків між членами сім`ї, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, та тягнуть спричинення шкоди здоров`ю потерпілого.

Таким чином, самі по собі словесні образи під час конфлікту чи суперечки самостійно не формують собою домашнє насильство та утворюють склад цього адміністративного правопорушення лише в тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При розгляді справи суд також враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП і не може бути перекладено на суд.

Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, до матеріалів справи долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №744150 від 12.01.2026; електронний рапорт інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Полянської В.О. від 12.01.2026; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.01.2026; письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 12.01.2026; термінові заборонні приписи стосовно кривдника серії АА №331625, серії АА №654432 та серії АА №654433 від 12.01.2026; копії протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАД №744149 та серії ВАД №781094 від 12.01.2026; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.01.2026.

Однак, долучені до матеріалів справи документи, на переконання судді, не підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містять доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства фізичного, психологічного чи економічного характеру стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 .

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

При розгляді справи також враховую, що вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, є підставою для визнання такої особи потерпілою на підставі частини 4 статті 269 КУпАП із зазначенням про це у протоколі за ч. 1 ст. 172-3 КУпАП та не потребує додаткової окремої кваліфікації за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи не є тотожним вчиненню домашнього насильства у присутності цієї особи.

Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 , беручи до уваги надані ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснення, доходжу висновку, що сімейний конфлікт, який очевидно мав місце 12.01.2026 о 09 год. 40 хв. між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_1 у присутності їх малолітнього сина ОСОБА_3 , не свідчить про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно малолітнього ОСОБА_3 у розумінні положень ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи викладене, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходжу висновку про відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б доводили факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З таких підстав, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_2 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відмовити.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

СуддяІ. М. Царук