Провадження № 3/204/145/26 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року суддя Чечелівського районного суду м. Дніпра Самсонова В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України, у відношенні:

ОСОБА_1 , громадянин України, директор ТОВ «ОТІС ТАРДА», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

про притягнення до адміністративної відповідальності у відповідності до ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №1800 від 07 листопада 2025 року, вбачається, що при проведені документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОТІС ТАРДА», з питань дотримання вимог податкового, валютного чи іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи ДПС, правильність обчислення, повноту і своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків зборів та інших платежів, установлених законом за період з 01.10.2018 по 31.03.2025 встановлено, що директор «ОТІС ТАРДА» ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 163-1 КУпАП а саме: п.5, п.7 П(с)БО 15 «Доходи», ПСБО 16 «Витрати», п. 44.1, п.44.2 ст.44, пп.14.1.13 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп. 140.5.51 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено заниження податку на прибуток у сумі 20 296 597 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, «г» п.198.5, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено заниження податку на додану вартість на суму 6 551 114 грн; Завищення суми податку на дану вартість, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню на суму 2063 617 грн; Завищення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 825 547 грн; п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) не здійснено реєстрацію податкових накладних (відсутня реєстрація) в Єдиному реєстрі податкових накладних; пп.16.14 п.16.1 ст.16, п.286.1 п.286.2 с т.286, п.288.1, п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено заниження податкового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки: кадастровий номер :07:153:0040 площею 302 кв.м. та кадастровий номер - :07:153:0039 площею 1300 кв.м. на загальну суму 209 559,01 грн. Тобто, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.163-1 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Сушко С.В. просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.163-1 КУпАП. Пояснив, що він не згоден з актом та оскаржує податкове повідомлення-рішення на підставі акту перевірки. Також, захисником надано до суду пояснення, відповідно до яких вказано наступне. 10.11.2025 року представником ТОВ «ОТІС ТАРДА» адвокатом Підлужним В.М. було подано до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заперечення на акт № 3977/04-36-07-01/13453815 від 12.09.2025 р. про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОТІС ТАРДА». 22.12.2025 р. представник ТОВ «ОТІС ТАРДА», адвокат Підлужний В.М. направив до Державної податкової служби України скаргу на вищезазначені податкові повідомлення-рішення. У відповідності до трекінгу Укрпошти, скарга адвоката Підлужного В.М. була отримана Державною податковою службою України 24.12.2025 р., та станом на дату підписання даних письмових пояснень, не є розглянутою. Отже, оскільки скарга ТОВ «ОТІС ТАРДА» на податкові повідомлення-рішення, які були складені ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі Акта документальної планової виїзної перевірки № 3977/04-36-07-01/13453815 від 12.09.2025 року ще не розглянута, то притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено на підставі Акта документальної планової виїзної перевірки № 3977/04-36-07- 01/13453815 від 12.09.2025 року, а відповідно і доходження судом до висновку, про факт вчинення адміністративного правопорушення буде передчасним. Наведене пояснюється тим, що станом на дату підписання даних письмових пояснень, навіть самим податковим органом не здійснено перевірку всіх відомостей, та результатів, до яких ГУ ДПС у Дніпропетровській області дійшло за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОТІС ТАРДА» за період діяльності товариства з 01.10.2018 року по 31.03.2025 року. Тобто, наразі в межах справи № 204/13856/25 відсутні обставини, які-б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Як доказ винуватості ГУ ДПС у Дніпропетровській області ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП надано до суду: протокол про адміністративне правопорушення №1800 та акт перевірки №3977/04-36-07-01/13453815 від 12.09.2025 року. На переконання суду вказані докази у розумінні ст. 252 КУпАП є недопустимими.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Відповідно до змісту п.86.1. ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі, зокрема, акта, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Таким чином, на думку суду, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, оскільки в силу норм ПК України, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

У своїй практиці Верховний Суд уже неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Також, згідно з положень ст.58 ПК України, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Статтями 55-56 ПК України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п.56.18 ст. 56 ПК України).

Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

Акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Отже, єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган. Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом (п.56.4 ст. 56 ПК України).

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п.56.18 ст. 56 ПК України).

Тобто, якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

Як зазначив захисних у своїх поясненнях податкові повідомлення-рішення складені на підставі акту податкової перевірки №3977/04-36-07-01/13453815 від 12.09.2025 року оскаржуються, остаточне рішення у справі не постановлено.

Таким чином, визначені грошові зобов`язання в акті перевірки є неузгодженими, а тому складання протоколу про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_1 порядку ведення податкового обліку на підставі самого тільки акта документальної позапланової виїзної перевірки передчасним і незаконним.

Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у статті 251 КУпАП.

Суд, згідно з приписами статті 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

За таких підстав, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.163-1 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова районного суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 163-1, 221, 247, 277, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя В.В. Самсонова