Справа № 149/2569/25
Провадження № 33/801/144/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Старого Миколи Миколайовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на відеозаписах з реєстратора та нагрудних камер працівників поліції відсутня зафіксована у встановленому порядку вимога про зупинку транспортного засобу, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні правові підстави для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП. Також він стверджує, що відеоматеріали не підтверджують наявності у нього ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а розбіжності у часі оформлення процесуальних документів та відсутність безперервної відеофіксації свідчать про порушення процедури фіксації правопорушення.

Крім того, апелянт вказує, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції та був позбавлений можливості надати пояснення і докази. Він також звертає увагу на суперечності між рапортом працівників поліції та висновками суду щодо його ознайомлення зі складанням протоколу і розглядом справи.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що пропуск строку стався не з його вини, оскільки про постанову суду він дізнався лише 07.01.2026 під час зупинки працівниками поліції, коли йому було повідомлено про позбавлення права керування транспортними засобами. Після цього він уклав договір із адвокатом, який 09.01.2026 ознайомився з матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ухвалено 13 жовтня 2025 року за відсутності ОСОБА_1 .

Копію зазначеної постанови отримано представником ОСОБА_1 адвокатом Старим М. М. 09 січня 2026 року, що підтверджується відповідною відміткою на заяві (а.с. 31). Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 16 січня 2026 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання копії постанови. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його представник раніше отримували копію оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, а також з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, на необхідності гарантування якого неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі усі відеозаписи з бодікамер поліцейських та записи відеореєстратора з службового автомобіля поліцейських, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Старого М. М., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №421341, складеного поліцейським 2 взвода 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Могилою Д. І., 13 серпня 2025 року о 00 год. 09 хв. водій ОСОБА_1 в с. Порик по вул. Свобода, 115 керував транспортним засобом, "Volkswagen ID.4", д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: підвищена жвавість рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення суд першої інстанції взяв до уваги як докази на підтвердження вини ОСОБА_1 рапорт поліцейського, в якому вказується про наявність в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, та відеозаписи з бодікамер поліцейських, однак апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції є неправильним, адже суд не правильно відобразив в постанові їх зміст, фактично викривив їх.

По-перше, рапорт поліцейського, який є зацікавленою стороною звинувачення, взагалі не може бути доказом у справі, адже в ньому поліцейський може відобразити все, що на користь обвинувачення, тобто має упереджений характер.

По-друге, суд першої інстанції, описуючи зміст відеозапису з бодікамер поліцейських, вказав, що поліцейськими було зупинено транспортний засіб, що не відповідає дійсності, адже поліцейські їхали за ним, не наздоганяли його, і коли ОСОБА_1 припаркувався біля будинковолодіння свої батьків, вони під`їхали до нього.

Також суд вказав, що ОСОБА_1 поводив себе агресивно при спілкуванні з поліцейським, але з відео не вбачається агресії з боку ОСОБА_1 в будь-якій формі її прояву. З відео вбачається знервованість через незгоду ОСОБА_1 щодо необґрунтованої поведінки поліцейських.

Також, суд описав, що після того, як ОСОБА_1 , який намагався втекти, був зупинений поліцейськими, вийшов чоловік, який погрожував поліцейським вогнепальною зброєю, але такий висновок є надуманим, адже на відеозаписі погроз в бік поліцейських з боку батька ОСОБА_1 не було, і яким чином суд встановив тип зброї (вогнепальна) не відомо.

Крім цього, апеляційний суд наголошує, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду врегульована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735.

Відповідно до пункту 2 Розділу 1 згаданої Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За змістом п. 12 Розділу II Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Ключовою у цих нормах підставою для проходження огляду, а отже і для вимоги поліцейського пройти огляд, є наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння.

З вказаних норм випливає, що вимогу водієві пройти огляд на стан сп`яніння можливо висунути лише у випадку, коли поліцейським встановлено наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння, про що він повинен повідомити водія, і лише після цього поліцейський висуває вимогу водієві пройти огляд на стан будь-якого сп`яніння.

Разом з тим, з відеозапису чутно, як поліцейський, після ознайомлення з документами ОСОБА_1 та після з`ясування причини їзди в комендантську годину, раптово запитує чи готовий ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки поліцейський в останнього вбачав ознаки наркотичного сп`яніння - підвищена жвавість рухів та поведінка, що не відповідає обстановці.

Спершу слід звернути увагу, що такої ознаки наркотичного сп`яніння як «підвищена жвавість рухів» не передбачена вищезгаданою Інструкцією, а є «підвищена жвавість», і по своїй суті вони не є тотожні. Вказуючи особі про наявність в останнього ознак сп`яніння необхідно пояснити (або розкрити зміст) тієї чи іншої ознаки, зокрема в чому проявляється підвищена жвавість рухів.

Підвищена жвавість характеризується неприродною активністю, прискореною рухливістю ходи, метушливістю, балакучістю або швидкою зміною рухів, яка не відповідає обстановці.

На переконання апеляційного суду на відео не відображено, що в поведінці ОСОБА_1 вбачається підвищена жвавість як наслідок дії психотропних речовин. І навпаки його дії є адекватними до поведінки поліцейських, які безпричинно висунули йому вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння з надуманих підстав. Характер його поведінки - це обурення і незгода з діями поліцейських, які на його думку є незаконними, і такі дії не можна кваліфікувати як «поведінка, яка не відповідає обстановці».

Інших ознак наркотичного сп`яніння поліцейськими не встановлено.

Крім вказаного, апеляційний суд звертає увагу на твердження апелянта, що відео, яке надано поліцейськими є вибірковим, не повним, і воно не безперервне, і це прямо впливає на ту обставину, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду.

Так, на відео зафіксовано, як поліцейський пропонує йому пройти огляд на стан сп`яніння і з цією метою запропоновано було проїхати до лікарні, на що ОСОБА_1 різко сказав, що нікуди не поїде, і цей момент на відео є єдиним, який суд першої інстанції взяв до уваги роблячи висновок що останній відмовився пройти огляд. Однак, як пояснив ОСОБА_1 , в подальшому, після того як йому пояснили, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, він погодився, але цей факт не відображено на відео.

Верховний Суд вказав, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої.

Згідно з п. 5 розд. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Тобто, якщо буде встановлено, що відеозйомка переривається і на ній не відображено процес проведення поліцейськими службових обов`язків в цілому, твердження апелянта, що про те, що він погодився пройти огляд, але цього не відображено на відео, створюють певний сумнів у доведеності звинувачень.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, тобто на користь ОСОБА_1 ..

Також, апеляційний суд звертає увагу на формальний підхід поліцейських до складання адміністративного матеріалу, а в деяких моментах дії поліцейських є незаконними.

Так, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (пункт 11 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України 06 листопада 2015 року №1376).

Натомість, права ОСОБА_1 при складанні адміністративного матеріалу не роз`яснювалися.

Відповідно до норм ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Проаналізувавши згадані норми апеляційний суд переконаний, що протокол повинен складатись в присутності особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, адже людина має право усвідомлювати в чому його звинувачують, а також право на пояснення по суті звинувачень.

В даній справі встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не складався ні на місці події, ні у відділені поліції, тому, таким, що не відповідає дійсності є відмітка поліцейських, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та підписання протоколу.

Наслідком такої неправомірної поведінки поліцейських, є незаконність самого протоколу, як доказу у справі, а звинувачення не може ґрунтуватись на спотворених доказах.

Про формальний підхід до своїх службових обов`язків стверджує факт, встановлений судом при перегляді справи в апеляційний інстанції. Так, для з`ясування факту обізнаності ОСОБА_1 у наявності судового провадження за даним адміністративними матеріалами, на запитання суду чи його номер телефону вказаний у заяві про отримання судових повісток 7), він категорично заперечував. Після цього захисник Смірнова М.В. у судовому засіданні з власного телефону набрав згаданий номер, і попросив ОСОБА_1 до телефону, включивши гучний зв`язок. Слухавку підняв чоловік, який повідомив, що ОСОБА_1 не знає і цей номер зареєстрований за ним (а не за ОСОБА_1 ). І така ситуація є логічною, виходячи з того, що протокол складався у відсутність ОСОБА_1 , який не знав про завершення складання матеріалів та передачі справи до суду для розглядую, і не міг повідомити поліцейським свій номер телефону.

На переконання апеляційного суду, за вищеописаних обставин складання адміністративного матеріалу, враховуючи принцип законності, яким повинні керуватись поліцейські при виконанні своїх службових обов`язків, вина ОСОБА_1 спростована, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасування як незаконна, а провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення - керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало