Справа № 212/107/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі головуючого судді Ваврушак Н.М., секретаря судового засідання Яненко О.Ю. розглянувши адміністративну справу яка надійшла з Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративну правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Зіміна М.В. 06 січня 2026 року надійшли матеріали № 212/107/26, 3/212/122/26 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

29 січня 2026 року особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Зіміна М.В., яка передана в провадження судді 30 січня 2026 року.

30.01.2026 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про відвід передана для розгляду судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Ваврушак Н.М.

Учасники в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви про відвід, суд дійшов такого висновку.

Заява ОСОБА_1 про відвід судді Зіміна М.В. обґрунтована тим, що у суддя є некомпетентним розглядати дану справу, так як він не вірно визначив місце вчинення адміністративного правопорушення, що впливає на визначення місця розгляду даної справи.

Вивчивши наявні матеріали, суддя приходить до наступного висновку.

Нормамист. 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним.

Питання відводу судді чи самовідводу судді не врегульовано нормами КУпАП. З метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та, при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді, керуватися ст. 75 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Неупереджений та об`єктивний розгляд справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Проте учасники справи наділені правом спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, тим самим, забезпечуючи його незалежність в кожному окремому провадженні.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Європейський суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі». Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р. «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презумується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18).

Вирішуючи заявлений відвід, суд, вважає, що наведені ОСОБА_1 доводи про некомпетентність судді не доведені та не можуть переконливо вказувати на наявність будь-яких дій, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Зіміна М.В. при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення.

Також, доводи щодо незгоди з процесуальними діями головуючого судді, у тому числі і прийняття рішення про призначення до розгляду справи, не відповідають визначеним ст. 75 КПК України підставам для відводу, а тому заява про відвід судді Зіміна М.В. не підлягає задоволенню.

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Зіміна М.В. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

Справу повернути для розгляду судді Зіміну М.В.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Н. М. Ваврушак