Номер провадження: 33/813/434/26
Головуючий у першій інстанції Засядьвовк О. Д.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі - секретаря судового засідання Хангельдян К.С., представника Одеської митниці Ревенко Т.А, представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савіна С.О., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савіна С.О., на постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 18.12.2025, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , директора ПП «СЕ-АЛ», місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 18.12.2025, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил у сумі 230589 гривень 15 копійок з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил за протоколом №0447/UA500000/2025 від 10.07.2025.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Встановлено, що 27.01.2025 декларантом/директором ТОВ «СТАР ЛАЙТ ЛОГІСТІК» в особі гр. України ОСОБА_2 підготовлена та подана митному органу митна декларація (далі - МД) типу «ІМ40ДЕ», за номером №25UA50U6.

В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення декларантом гр. ОСОБА_2 до Одеської митниці надані передбачені ст. 335 Митного кодексу України наступні документи: контракт від 06.01.2025 №UA-SEAL-06-01, інвойс від 20.01.2025 №20012025, автотранспортна накладна (CMR) від 21.01.2025 б/н та інші товаросупровідні документи.

Відповідно до інформації, зазначеної у вищезазначеної МД та товаросупровідних документах встановлено, що кантрактоутримувачем є компанія «AGRO PS LP» (Unit 2 Merryfield Business Centre, Macmerry Industrial Estate, Tranent, UK, EH33 1ET Company number SL036564), відправником товарів є компанія «BALCAN GIDA INS.MKN.OTOMOTIV.SAN.TIC.LMDT.STI» (CAMLIK MAH.TURGUT OZAL BLV. VELENAPARK SITESI A BLOK NO:36 A UMRANIYE/ISTANBUL, TURKEY), декларантом ТОВ «СТАР ЛАЙТ ЛОГІСТІК» (), а одержувачем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання є ТОВ «ПП «СЕ-АЛ» ().

Відповідно до МД від 27.01.2025 №25UA50U6 заявлено 8 товарів «Меблі в асортименті» заявлені виробники: LUXE LIFE MOBILYA SAN. VE TIC. LTD. STI. торгівельної марки LUXE LIFE та Zebrano Mobilya Teknolojileri A.S, торгівельної марки ZEBRANO.Фактурна вартість 11000,00 доларів США, митна вартість складає 692647,88 грн., умови поставки DAP Одеса.

Після здійснення митного оформлення за МД №25UA50U6, вищевказані товари було випущено у вільний обіг.

Листом Департаменту контролю та адміністрування митними платежами Держмитслужби України від 19.06.2025 №15/15-02-05/7/3635 (вх. Одеської митниці від 19.06.2025 №14980/4/7.10-4) до Одеської митниці спрямовано відповідь митних органів Республіки Туреччини (вх. Держмитслужби України від 04.06.2025 №15614/11/26) із наданням експортних документацій, які були підставою для відправлення зазначених товарів з Республіки Туреччини до України.

За результатами опрацювання листа Держмитслужби з додатками, надісланими митною адміністрацією Республіки Туреччина та документів, які надавались Одеській митниці для здійснення митного оформлення товару по вищезазначеній МД встановлено відповідність відомостей щодо вантажовідправника «BALCAN GIDA INS.MKN.OTOMOTIV.SAN.TIC.LMDT.STI», одержувача товару, ваги брутто/нетто, вартісних та кількісних характеристик товару.

Під час співставлення інформації зазначеної в документах надісланих митною адміністрацією Республіки Туреччини та документів, які надавались Одеській митниці для здійснення митного оформлення товару за МД виявлені наступні розбіжності:

-за МД №25UA50U6 продавець товару -AGRO PS LP (Великобританія); згідно документів надісланих митною адміністрацією Республіки Туреччина продавець - BALCAN GIDA INS. MKN. OTOMOTIV. SAN. TIC. LMDT. STI (Туреччина);

- Е- FATURA від 21.01.2025 № BAL035 не містить відомості про виробників та торгівельні марки, кількість артикулів не відповідає інвойсу від 20.01.2025 №20012025 наданому під митне оформлення.

- комерційні умови поставки за МД наданої до митного оформлення - DAP Odessa (UA), а згідно копій товаросупровідних документів країни відправлення отриманих від митної адміністрації Республіки Туреччини, зазначені інші умови поставки EXW Istanbul (TR).

Умови поставки згідно Інкотермс, які зазначені за митною декларацією №25UA50U6 DAP Odessa (UA) (постачання в місці призначення) - продавець несе всі витрати й ризики пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, тобто витрати на транспортування до України сплачені продавцем, а умови поставки EXW означають, що «покупець приймає на себе всі затрати відносно перевезення вантажу».

В порушення ст. 58 МК України керівником ПП «СЕ-АЛ» ( ) в особі гр. ОСОБА_1 не враховано витрати на транспортування до місця ввезення на митну територію України при визначенні митної вартості.

Отже, за результатами опрацювання інформації наданої митними органами Республіки Туреччини стосовно законності ввезення на митну території України товарів на адресу ПП «СЕ-АЛ» () встановлено, що відомості, зазначені у наданих до Одеської митниці товаросупровідних документах та митної декларації, не відповідають даним зазначеним в експортних митних деклараціях та експортному інвойсі при вивезенні товарів з Туреччини та є недостовірними.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Савін С.О. подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення .

Доводи обґрунтовує тим, що незрозуміло, про яку саме невідповідність щодо продавця товарів, які зазначені у митній декларації №25UA50U6, вказує суд першої інстанції, оскільки, у документах, які були надані до митного оформлення: контрактоутримувачем продавцем є компанія «AGRO PS LP»; відправником товарів є «BALCAN GIDA INS. MKN. OTOMOTIV.SAN.TIC. LMDT. STI»; одержувачем покупцем є П «СЕ-АЛ» ().

Вищевказане у повній мірі спростовує висновок суду першої інстанції про неправдивість заявлених даних щодо відправника товарів, оскільки компанія «BALCAN GIDA INS.MKN.OTOMOTIV.SAN.TIC.LMDT.STI» є відправником задекларованого товару в усіх документах, а продавцем є «AGRO PS LP». вартість товарів, перелік товарів, їх асортимент та «AGRO PS LP», а не імпортером, доменклатура встановлюється та зазначається у інвойсах контрагентом.

Формування та встановлення рівня цін на товари, найменування товару, порядок заповнення інвойсу здійснюється виключно власником товарів контрагентом «AGRO PS LI», яким, в подальшому, були оформлені та надані на адресу ПП «СЕ-АЛ» відповідні товаросупровідші й комерційні документи.

Судом першої інстанції, було проігноровано, що ПП «СЕ-АЛ» створено та розташовано в Україні, саме тут можлива реалізація його право- та дієздатності, як юридичної особи та, переважно, обмежується цією територією, отже на території інших держав ПІ «СЕ-АЛ», а також керівник ОСОБА_1 , як іноземні суб?єкти нерезиденти, обмежені в отриманні будь-якої інформації, зокрема яка стосується господарської діяльності інших іноземних компаній.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савіна С.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Одеської митниці Ревенко Т.А., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП - апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст. 487 МК України передбачають, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

В силу ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, суд першої інстанції прийняв як єдиний доказ вини ОСОБА_1 відповідь митних органів Республіки Туреччини (вх. Держмитслужби України від 04.06.2025 №15614/11/26) із наданням експортної документації, яка підтверджує начебто винуватість ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення..

Проте, всупереч вимогам ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, ст.ст. 486, 489 МК України суд першої інстанції належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернув уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Частиною 1 статті 483 МК України встановлено адміністративну відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Аналіз даної норми права дає підстави вважати, що встановлений національним законодавством порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України є об`єктом порушення митних правил за ст. 483 МК України. Об`єктивною стороною зазначеного правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України. Під дією мається на увазі активна поведінка (вчинок) особи, в якій відображена зовні її воля і, що спрямована на спричинення певних негативних наслідків.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України або вивезти за межі території України з порушенням встановленого порядку.

Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 483 МК України, може бути вчинене лише умисно.

Декларування, відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 МК України, здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Пункт 8 ч. 1 ст. 4 МК України містить визначення поняття «декларант», згідно якого це особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 МК України, декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Резидентами, згідно вимог п.п. а) п. 50 ч. 1 вищезгаданої ст. 4 МК України, є юридичні особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України, з місцезнаходженням на її території, а також їх відокремлені підрозділи за кордоном, що не здійснюють господарської діяльності.

Згідно положень ч. 5 ст. 265 МК України, декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Стаття 266 МК України встановлює обов`язки, права та відповідальність декларанта та уповноваженої ним особи, зокрема, ч. 4 зазначеної статті передбачено, що у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 266 МК України, особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Судом встановлено, що 06.01.2025 між компанією «AGRO PS LP», United Kingdom, іменоване надалі «Постачальник», в особі пана ОСОБА_3 , який дія на підставі Статуту, та Приватним підприємством «СЕ-АЛ», Україна, в особі директора ОСОБА_4 , що діяв на підставі Статуту, іменований надалі «Покупець» було укладено контракт UA-SEAL-06-01, іменований «Контракт».

Відповідно до п.2.1. Контракту, Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця (продавати), а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати на умовах цього Контракту Товар товарних груп 01-99 згідно з УКТ ЗВД, прийнятої в Україні.

Згідно п.2.2. Контракту, Асортимент, номенклатура, кількість і вартість конкретної партії Товару узгоджується Сторонами за взаємною домовленістю і вказуються в специфікаціях та/або в інвойсах Постачальника, які додаються до кожної партії Товару та є невід`ємними частинами цього Контракту.

Пунктом 3.1. Контракту встановлено, що ціна за одну одиницю Товару вказується в інвойсах Постачальника, що надаються на кожну партію Товару. Ціна за Товар може змінюватися в залежності від умов світового ринку. Ця зміна підтверджується винесенням додаткового коригуючого інвойс на момент перетину вантажем кордону України.

Відповідно до п. 5.1. Контракту, кожна партія Товару поставляється відповідно до досягнутої між Сторонами домовленості відповідно до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів INCOTTERMS 2000.

Пунктом п. 5.2. Контракту восстановлено, що конкретні терміни і умови поставки кожної партії Товару узгоджуються Сторонами додатково і відображаються в специфікаціях та/або в інвойсах.

Згідно п. 14.5. Контракту, передача окремих прав і обов`язків за Контрактом, а також і всього Контракту в цілому третім особам допускається тільки при наявності попередньої згоди іншої Сторони.

З метою своєчасного постачання Товару та попереднім погодженням Сторін, Сторонами було встановлено, що: продавцем товару по Контракту є «AGRO PS LP» (Великобританія); постачальником товару по Контракту є BALCAN GIDA INS.MKN.OTOMOTIV.SAN.TIC.LMDT.STI» (Туреччина).

Вищевказані обставини підтверджуються листом за вих.№17 від 07.11.2025.

В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення декларантом гр. ОСОБА_2 до Одеської митниці надані передбачені ст. 335 Митного кодексу України наступні документи: контракт від 06.01.2025 №UA-SEAL-06-01; інвойс від 20.01.2025 №20012025.

В порядку, передбаченому законодавством України, ввезені товари було оформлено за вищевказаною МД із сплатою до державного бюджету обов`язкових митних платежів, з проведенням усіх митних формальностей та форм митного контролю, які Одеська митниці вважала необхідними для забезпечення контролю щодо дотримання законодавства України.

Листом Департаменту контролю та адміністрування митними платежами Держмитслужби України від 19.06.2025 №15/15-02-05/7/3635 (вх. Одеської митниці від 19.06.2025 №14980/4/7.10-4) до Одеської митниці спрямовано відповідь митних органів Республіки Туреччини (вх. Держмитслужби України від 04.06.2025 №15614/11/26З із наданням експортної документації, які були підставою для відправлення зазначених товарів з Республіки Туреччини до України.

В ході опрацювання інформації та наданих турецькою стороною документів нібито встановлено невідповідність у відомостях щодо відправників, умов поставки та вартості зазначених товарів.

Відтак Одеською митницею зроблено висновок, що директором ПП «СЕ-АЛ» ОСОБА_1 вчинені дії, спрямовані на переміщення вказаних товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості щодо відправника, отримувача та умовах поставки товару, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про порушення митних правил №0447/UA500000/2025 від 10.07.2025.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Згідно ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Стаття 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд враховує положення вказаної норми закону, якою встановлений виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Так, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихстаттею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної

відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 частини 1 статті 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності. Підстави, передбачені у пунктах 5-9 частини 1статті 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Положеннями ст. 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

При цьому, частиною 2 статті 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші підстави для не накладання на неї адміністративного стягнення.

Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст.280 КУпАП).

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом фактів події правопорушення та складу в діях суб`єкта цього правопорушення, та лише після цього встановлення дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд зобов`язаний закрити провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу про порушення митних правил №0447/UA500000/2025 від 10.07.2025, суть обвинувачень ОСОБА_1 полягає у вчиненні дій, спрямованих на переміщення через митний кордон України товарів з приховуванням від митного контролю шляхом надання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості щодо вартості товарів.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 491 МК України однією із підстав для порушення справи про порушення митних правил є офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Протоколу про порушення митних правил складений на підставі відповіді митних органів Республіки Туреччини (вх. Держмитслужби України від 04.06.2025 №15614/11/26.

Як вбачається із адміністративних протоколів, за результатами співставлення документів, які були надані при імпорті товарів до України та документів, які надавались при експорті в Туреччині, посадовою особою виявлено розбіжності у даних щодо відправника товарів, їх вартості та способу доставки.

Так незрозуміло, про яку саме невідповідність щодо продавця товарів, які зазначені у митній декларації №25UA50U6, вказує митний орган, оскільки, у документах, які були надані до митного оформлення: контрактоутримувачем/продавцем є компанія «AGRO PS LP»; відправником товарів є «BALCAN GIDA INS.MKN.OTOMOTIV.SAN.TIC.LMDT.STI», одержувачем/покупцем є ПП «СЕ-АЛ» ().

Формування та встановлення рівня цін на товари здійснюється виключно власником товарів - контрагентом «AGRO PS LP», яким, в подальшому, були оформлені та надані на адресу ПП «СЕ-АЛ» відповідні товаросупровідні й комерційні документи.

Український суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності не наділений ні юридичними, ні фактичними повноваженнями по перевірці відомостей в товаросупровідних документах, виданих їх контрагентами, оскільки питання придбання, організації відправлення товарів з інших країн, в рамках контрактних домовленостей, вирішуються виключно цими контрагентами.

Слід зазначити, що ПП «СЕ-АЛ» створено та розташовано в Україні, саме тут можлива реалізація його право- та дієздатності, як юридичної особи та, переважно, обмежується цією територією, отже на території інших держав ПП «СЕ-АЛ», а також керівник ОСОБА_1 , як іноземні суб`єкти нерезиденти, обмежені в отриманні будь-якої інформації, зокрема яка стосується господарської діяльності інших турецьких компаній, з якими відсутні договірні відносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не мав відношення до заповнення товаросупровідних та комерційних документів, вказані документи (зокрема інвойси) було надано продавцем.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 (провадження № 14-31цс21, п. 78-82) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що є підстави для правозастосування правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) за позовом ТОВ «АТБ-маркет» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Так, ВП ВС зроблено наступні правові висновки:

«Спираючись на правові позиції Верховного Суду в постановах від 18 грудня 2018 року у справі №816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі №809/2918/13-а, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про те, що …. чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів….

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності...

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла…. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом».

До того ж, на підставі аналізу одержаних від митних органів Туреччини «експортних декларацій та інвойсів» (так ці документи митницею названо в протоколі) зроблено висновок, що нібито ОСОБА_1 подано митному органу України документи, що містять неправдиві відомості, в тому числі, необхідні для визначення вартості товару.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Зазначене у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 як директор ПП «СЕ-АЛ» не має відношення до видання та оформлення товаросупровідних документів, зокрема інвойсу, пакінг-листа, CMR тощо, адже заповнення в них відповідних даних, зокрема щодо відправника, вартості здійснюється контрагентом та за його дорученням відправником. Крім того, ОСОБА_1 не має жодного відношення до здійснення митного оформлення товарів в країні експорту (Туреччина).

Наведені факти не спростовані ані матеріалами справи, ані надісланими документами митних органів Туреччини.

При цьому, митним органом не доведено, з яких підстав та у зв`язку з чим автоматично (без зауважень) надано перевагу отриманим від митних органів Туреччини документам, над тими, що були подані для митного оформлення за вищевказаними митними деклараціями.

Зокрема, не взято до уваги можливість заявлення неправдивих відомостей щодо відправників та вартості товарів саме при експорті товарів з Туреччини з певної фінансової вигоди (як приклад, задля отримання турецькими відправниками повернення податків або зменшення їх розміру тощо).

Висновок про неправдивість відомостей, зазначених у поданих до митного контролю та оформлення разом з митною декларацією 25UA50U6 документів, можливий за умови встановлення їх фальсифікації, тільки факт невідповідності певних відомостей в документах не може бути розцінений митним органом як протиправний.

Однак слід зазначити, що разом з листом Генерального директора з питань міжнародних угод та ЄС Туреччини було надіслані документи з назвою «e-FATURA», які взагалі не містять жодної згадки про договір/контракт на підставі якого проводиться перевезення товару, перелік товару, його кількість та номенклатура. На підставі даного документу неможливо в рамках яких взаємовідносин було здійснено оформлення вищевказаних документів.

Інвойс (рахунок-фактура) - це товаросупровідний документ у міжнародній комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача.

Тобто, надіслані документи «e-FATURA» жодним чином не є інвойсом в розумінні митного законодавства чи практики зовнішньоекономічної торгівлі, тим більше не являється документом для фінансових розрахунків чи підтвердження сплаченої ціни.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справ, при митному оформленні товару декларантом були подані Одеській митниці всі документи, передбачені як обов`язкові, які були оформлені у встановленому чинним законодавством порядку та містили всі реквізити, необхідні для ідентифікації товару.

Відповідно до ст.ст. 49, 58 МК України митною вартістю товарів, що переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну.

Зокрема, у випадку застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору, який і був застосований у даному випадку, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару, згідно з приписами ч. 22 ст. 58 МК України, подаються лише: -декларація митної вартості; -зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; -рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа; -банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; -документи для підтвердження витрат на ввезення та страхування, якщо за умовами поставки такі витрати не включено у вартість товару.

Як передбачено ст. 51 МК України, митна вартість товарів визначається декларантом відповідно до гл. 9 МК України, якою встановлені основні та другорядні методи визначення митної вартості товарів.

Товар був поданий до митного оформлення за МД 25UA50U6 на підставі інвойсу №20012025 від 20.01.2025, що підтверджується та не заперечується самим органом митного контролю, а також товаросупровідних документів, які ніяких сумнівів не викликали. Крім цього, вказані документи, які подавались при митному оформленні, а також в якості підстави для переміщення товарів, підробленими або одержаними незаконним шляхом митними органами України не визнавались.

При цьому, відповідно до ст.ст. 54, 55 МК України у Одеської митниці були наявні повноваження для коригування митної вартості заявленої декларантом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішення про коригування митної вартості відповідним органом не приймалось.

Подані документи під час митного оформлення товару були визнані Одеською митницею достатніми для підтвердження відповідних відомостей, про що свідчить факт випуску товарів у вільний обіг.

З огляду на зазначене, митна вартість товару визначена декларантом на підставі дійсних та передбачених законодавством документів.

Одночасно, посадовою особою Одеської митниці, як на джерело нібито «справжньої вартості» робиться посилання на надіслані копії документів, який Одеською митницею самостійно класифіковано як «експортна декларація», хоча в листі митної служби Туреччини це не вказується.

Натомість, матеріали справи не містять посилання на законодавство Туреччини, яке регламентує заповнення експортних декларацій та саме яка інформація повинна міститись в певних графах декларації, які типи декларацій передбачені законодавством, у яких випадках заповнюються та взагалі що це за документ (до речі, митне законодавство України передбачає існування майже 10 типів митних декларацій: тимчасова, періодична, додаткова, спрощена, заповнена у звичайному порядку тощо, які заповнюються при різних умовах та для досягнення й документування зовсім різних результатів).

Тобто, для визнання документів, класифікованих Одеською митницею як «експортна декларація» Туреччини необхідно правове супроводження для цього висновку, але за відсутності даної інформації в матеріалах справи, висновки про правовий статус цих документів безпідставний.

Частиною 3 ст. 335 МК України передбачено, що разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому Митним Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: 1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Тобто, виходячи з норм чинного законодавства, експортна декларація не являється обов`язковим документом, який подається в якості підстави для переміщення, а також разом з митною декларацією під час здійснення митного оформлення товарів тому, за будь-яких умов, навіть класифікуючи надіслані до Одеської митниці документи як «експортні декларації» відомості, зазначені в них, не мають доказового характеру. Одеською митницею документальним чином не підтверджено існування інших контрактів (ніж було надано Одеській митниці при митному оформленні), які повинні були передувати оформленню експорту в Туреччини.

До того ж, згідно з протоколу про порушення митних правил, Одеська митниця не спростовує існування та легітимність зовнішньоекономічного контракту від 06.01.2025. Більш того, Одеська митниця вважає реальним та автентичним саме з продавцем - компанію «AGRO PS LP».

Відтак матеріали справи не містять доказів, якими спростовується чинність документів, які були надані для митного оформлення МД №25UA50U6 та могли б вказувати на їх недостовірність.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних інших запитів здійснено не було, зокрема, і з проханням направити міжнародним компаніям питання, що стосуються даної справи, а саме поставки товарів, їх вартості та порядку здійснення такої поставки. Таким чином, митний орган передчасно прийшов до висновку, не надавши беззаперечних доказів вчинення дій, що мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, що в свою чергу є недотримання митним органом чинного митного законодавства України.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 495 МК України та статтями 251, 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім цього, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно дост. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1, 2 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2019 року у справі №760/10803/15-а (адміністративне провадження №К/9901/19074/18) в якої зазначено, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Докази, надані Одеською митницею до цієї справи на підтвердження вини ОСОБА_1 викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що під час апеляційного розгляду справи було встановлено те, що ОСОБА_1 не мав наміру вчиняти будь-яких протиправних дій направлених на приховування товару від митного контролю та надання недостовірних даних органам митного контролю, що свідчить про відсутність умислу на вчинення митного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савіна С.О. задовольнити.

Постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 18.12.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов