Справа №463/127/26
Провадження №3/463/262/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Білоус Ю.Б., з участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Смолинця Я.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від заступника начальника Головного управління ДПС у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , (рік народження - інформація відсутня, РНОКПП: НОМЕР_1 ), українки, громадянки України, працюючої на посаді керівника ТОВ «Корпоратура» (, місце знаходження: 79024, м.Львів, вул.Старознесенська, будинок 24-26), місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

16 грудня 2025 року під час проведення камеральної перевірки ТОВ «Корпоратура» з питань порушень правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів, встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді керівника ТОВ «Корпоратура», що знаходиться за адресою: 79024, м.Львів, вул.Старознесенська, будинок 24-26, порушила терміни оплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість від 20.10.2025, чим порушено п.57.1 ст.57, п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями), та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-2 КУпАП.

Судом були прийняті заходи щодо виклику ОСОБА_1 в судове засідання, однак, остання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Натомість в судове засідання, призначене на 27 січня 2026 року з`явився представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Смолинець Я.І., який згідно поданих до судового засідання письмових пояснень по справі, просив закрити провадження у справі №463/127/26 із притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 163-2 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення інкримінованого згідно протоколу про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи необхідність закриття провадження у справі адвокат зазначив про наступне.

16.12.2025 року в результаті камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів був складений Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 16.12.2025 року № 57251/13-01-04- 06/4524862.

29.12.2025 року був складений Протокол № 012014/2334/Ж13/13-01-04- 06/45248625 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, ОСОБА_1 , повинна понести відповідальність за порушення п. 2.1 статті 163-2 КУпАП.

Як зазначено в Акті перевірки, Податкова декларація з податку на додану вартість була подана 20.10.2025, граничним терміном сплати, що вказаний в Акті перевірки є 31.10.2025 року.

Так, відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Проте, вказаний в Акті перевірки граничний термін сплати є помилковим, оскільки, відповідно до абзацу 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

Окрім цього, відповідно до пункту 89 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Як було зазначено вище, Податкова декларація з податку на додану вартість була зареєстрована 20.10.2025 року, відповідно, керуючись абзацом 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, граничний термін сплати є 18.11.2025 року. Враховуючи те, що 18.11.2025 року припадає на неділю, то ГРАНИЧНИМ ТЕРМІНОМ СПЛАТИ Є ПОНЕДІЛОК - 19.11.2025 РОКУ. Відтак, в Акті перевірки вказана невірна інформація.

Надаючи правову оцінку, долученому до матеріалів справи акту перевірки, зазначив про наступне. Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оскаржено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.06.2020 у справі №140/388/19. При цьому, Акт перевірки не може вважатись єдиним доказом вини особи у вчиненні правопорушення. Аналогічний за змістом висновок наведений у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № П/811/2893/14А. Інших доказів вини ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, зокрема податкової накладної, квитанції про дату подання на реєстрацію податкової чи інших відомостей із системи податкового обліку платника податку до матеріалів справи не долучено.

Крім того, зазначив, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

У зв`язку із наведеним просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Смолинця Я.І., оглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених в судовому засіданні та оцінених доказів і вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто, сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 163-2 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Норма ч. 1 ст. 163-2 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, проте для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Згідно долученого до матеріалів справи протоколу про адміністративне правопорушення та акту про результати камеральної перевірки ОСОБА_1 інкримінується у вину порушення вимог п.57.1 ст.57, п.50.1 ст.50, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

У разі якщо показники оприлюдненої разом з аудиторським звітом річної фінансової звітності зазнали змін порівняно з показниками звіту про фінансовий стан (баланс) та звіту про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіту про фінансові результати), що подаються разом з податковою декларацією згідно з абзацом другим пункту 46.2 статті 46 цього Кодексу, та такі зміни вплинули на показники раніше поданої річної податкової декларації з податку на прибуток підприємств за відповідний податковий (звітний) період, платники податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають уточнюючий розрахунок до річної податкової декларації у строк не пізніше 10 червня року, наступного за звітним.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом. Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації. Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.

У відповідності до п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Крім того, згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

Згідно п. 16 розділу ІІ Інструкції з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2016 року № 566, якщо розгляд справ про адміністративне правопорушення віднесено до відання інших органів, належно оформлений протокол надсилається органу, уповноваженому розглядати адміністративну справу, протягом трьох днів з дня його реєстрації. До протоколу додаються інші матеріали справи, які є в наявності в податкових органах та які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення Серії ГУ ЛВ №012014/2334/ж13/13-01-04-06/45248622 від 29 грудня 2025 року; акт про результати проведення камеральної перевірки від 16.12.2025 року №57251/13-01-04-06/45248622 та інші матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП.

А відтак суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, підтверджується зібраними у вказаній адміністративній справі доказами, які відповідають фактичним обставинам адміністративної справи, є законними та обґрунтованими, повністю узгодженими із наявними у матеріалах цієї адміністративної справи.

Доводи захисника Смолинця Я.І., щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, зводяться лише до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди цього захисника із матеріалами вказаної адміністративної справи, та вище вказаним протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.163-2 КУпАП.

Позиція захисника Смолинця Я.І., яку він висловив в судовому засіданні щодо невизнання вини ОСОБА_1 розцінюється судом як спосіб самозахисту останньої та уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-2 КУпАП.

Більше того, стверджуючи про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, адвокат зазначав, що з урахуванням положень статті 201 Податкового кодексу України ГРАНИЧНИМ ТЕРМІНОМ СПЛАТИ Є ПОНЕДІЛОК - 19.11.2025 РОКУ. Однак, як вбачається з долученого до матеріалів справи акту перевірки, дані якого адвокат не спростував, а навпаки підтвердив своїми поясненнями, даними в судовому засіданні, датою фактичної сплати суми податку/грошового зобов`язання є 25.11.2025 року. Що підтверджує факт невиконання ОСОБА_1 вимог п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України.

При цьому, покликання адвоката на положення статті 201 ПК України є нерелевантними у даній справі, оскільки стосуються податкової накладної, в той час ОСОБА_1 інкримінуються у вину порушення строків розрахунків з бюджетом за податковою декларацією, передбачених ст.203 ПК України.

А тому, суд вважає, що клопотання захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Смолинця Я.І. про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно з ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративних правопорушень не підлягає задоволенню, так як усі його доводи спростовані вище указаними доказами по зазначеній адміністративній справі.

Враховуючи особу винного, вважаю, що відповідно до мети адміністративного стягнення, яке застосовується до особи з метою її виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самими правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП), необхідним та достатнім для його виправлення буде застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу.

Разом з тим, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривень.

Керуючись ст.ст.40-1, 163-2, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 гривень (сто сімдесят гривень 00 копійки) в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) в дохід держави 665,60 гривень судового збору.

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін відповідно до вимог ст.ст.307, 308 КУпАП, з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Білоус Ю.Б.