Справа № 279/649/26
Провадження № 3/279/281/26 ПОСТАНОВА
Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Невмержицька О.А., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, проживає: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, за ст.172-15 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ОСОБА_1 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.
За змістом ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Диспозиція ч.2 ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується - виною у формі необережності: коли особа, яка його вчинила, не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Диспозиція ст.172-15 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, невиконання яких вважається недбалістю.
Відтак, диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є бланкетною як різновид відсильної диспозиції, яка для розкриття змісту її відсилає до інструкцій, правил і технічних норм.
Зазначенні в протоколі уповноваженою особою твердження, що ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби, а саме: не підтримував особовий склад взводу, озброєння і техніку в постійній бойовій готовності, не проводив з особовим складом заняття з бойової підготовки і не керував навчанням рядового складу, що проводять командири відділень, не вів обліку бойової підготовки, не стежив за додержанням заходів безпеки на заняттях, стрільбах, навчаннях і під час роботи з технікою та озброєнням, що призвело до послаблення оборони взводу, підриву боєздатності ввіреного йому підрозділу та обороноздатності країни.
В той же час, не зрозуміло, які саме дії ОСОБА_1 можуть свідчити про недбале ставлення до військової служби. У зв`язку із чим твердження в протоколі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 недбалого ставлення до військової служби є не обґрунтованим.
Окрім того, долучені до протоколу матеріали, не відповідають критерію переконливості та достатності і, відповідно, не доводять, поза розумним сумнівом, вину ОСОБА_1 у вчинення інкримінованого йому правопорушення.
Сам по собі протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
У той же час, як вбачається з матеріалів, що на військовослужбовця ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення про перебування його у нетверезому стані в умовах особливого періоду повністю охоплюється об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП. При цьому, даних про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 ч.3 КУпАП суду не надано.
Оцінюючи надані суду докази та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , суд враховує, що об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним. Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
З положень ст.251 КУпАП слідує, що тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості й на особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист та спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.
Згідно зі ст.284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
З огляду на наведені обставини, матеріали справи відносно ОСОБА_1 не містять безумовних та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, що виключає провадження у справі та підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 172-15 ч.2, 247 ч.1 п.1 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В :
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.

Суддя Невмержицька О.А.