ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/55/26 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

- особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Кравчуна Д.В.

розглянувши, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кравчуна Д.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, о 16 год. 10 хв. 27 липня 2025 року в селищі Велика Березовиця, вул. Енергетична, 2А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом (далі-ТЗ) «Volkswagen Touran», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з метою встановлення наркотичного сп`яніння водій відмовився в категоричній формі, чим порушив п.2.5. ПДР відмова особи, яка керує ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Кравчун Д.В. вважає, що вказана постанова є неправомірною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи і є такою, що підлягає до скасування.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що питання, пов`язані з проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння регламентовані у ст.266 КУпАП та ст.266-1 КУпАП (щодо військовозобов`язаних ьа резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України), Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затверджених постановою КМУ від 17.12.2015 р. № 1103 (далі - Порядок № 1103 ).

Зазначає, що на виконання вимог ч.7 ст.266-1 КУпАП постановою КМ України 12.01.2024 р. № 32 затверджено Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду (далі - Порядок № 32)

Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем й відповідно огляд на стан сп`яніння проведений не уповноваженою особою та з порушенням вимог Порядку № 32 та вимог статті 266-1 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять даних про повідомлення працівниками поліції Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Звертає увагу, що відповідно до ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами.

Посилаючись на положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зазначає, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем і тому огляд на стан сп`яніння відносно останнього проведений не уповноваженою посадовою особою і тому вважається недійсним.

Поряд з цим, на думку сторони захисту, якщо суд дійде висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, то в такому випадку необхідно розглянути можливість застосувати аналогію статті 69 Кримінального кодексу України та призначити стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом.

Зазначає, що позбавлення ОСОБА_1 посвідчення водія фактично паралізує забезпечення обороноздатності його підрозділу, оскільки у такому разі ОСОБА_1 буде позбавлений можливості виконувати безпосередні військові обов`язки на лінії бойового зіткнення, зокрема здійснювати логістичне забезпечення ЗСУ, підвезення зброї, евакуацію поранених, а також виконувати інші бойові розпорядження.

За таких обставин апелянт, посилаючись на висновки Конституційного Суду України, а також на наявність пом`якшуючих обставин, просить застосувати аналогію статті 69 Кримінального кодексу України та призначити стягнення без позбавлення права керування ТЗ.

Узагальнюючи свої доводи, сторона захисту, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши адвоката Кравчуна Д.В. та особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляцію і з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2025 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №404290 від 27 липня 2025 року, о 16 год. 10 хв. 27 липня 2025 року в селищі Велика Березовиця, вул. Енергетична, 2А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом (далі-ТЗ) «Volkswagen Touran», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з метою встановлення наркотичного сп`яніння водій відмовився в категоричній формі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та повідомлено водію причину зупинки, а саме те, що надійшло повідомлення на лінію «102», що водій на вказаному транспортному засобі порушує правила дорожнього руху.

Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що працівники поліції, спілкуючись із ОСОБА_1 виявили у останнього явні ознаки наркотичного сп`яніння, про що повідомили водія, після чого запропонували пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився. Відтак, працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Дана обставина також стверджується рапортом т.в.о. командира взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП старшим лейтенантом поліції І. Обаранчуком (а.с.6)

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

Також, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння зафіксовано направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Аргументи апеляційної скарги про недотримання встановленої ст.266-1 КУпАП процедури під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, аналізуючи зміст п.39 ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України не наділені повноваженнями складати протокол про передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в рамках даного провадження.

При цьому, уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10-172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 КУпАП адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.

Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.

Крім того, згідно із ч.1 ст.15 КУпАП за адміністративні правопорушення, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть відповідальність на загальних підставах.

Вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , положення законодавства, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, даних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав, зокрема, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі останній відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

Посилання сторони захисту на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 18 вересня 2025 року, відповідно до якої закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 по тому ж факту і обставинах, що є предметом апеляційного розгляду, суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що предметом розгляду місцевого суду був протокол та матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з військової частини НОМЕР_2 МО України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.172-17 ч.3 КУпАП. За результатом розгляду суд першої інстанції закрив провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.172-17 ч.3 КУпАП, оскільки за викладених у протоколі про військове адміністративне правопорушення солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимог ст.ст.11, 16, 127, 168 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, в умовах воєнного стану, 27 липня 2025 року о 16 год. 10 хв. в населеному пункті Велика Березовиця вживав спиртні напої, що фактично не відповідало обставинам справи та не підтверджувалось зібраними доказами.

Правопорушення, яке є предметом розгляду апеляційного суду полягає у відмова ОСОБА_1 як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів.

Тому, відсутність за даних обставин в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-17 ч.3 КУпАП, не виключає та не перешкоджає юридичній оцінці його дій за фактом відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №404290 від 27 липня 2025 року.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про призначення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП більш м`якого стягнення ніж передбачено санкцією відповідної статті, то такі доводи суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Отримуючи посвідчення водія, яке надає право на керування транспортними засобами, ОСОБА_1 фактично взяв на себе обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, тобто на ОСОБА_1 , як на водія транспортного засобу, яке визнано законодавством джерелом підвищеної небезпеки, покладено обов`язок неухильно дотримуватись правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 130 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП України для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, такий як штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Чинним законодавством не передбачено можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Аргумент апелянта, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та право керування йому потрібно для виконання своїх службових обов`язків, не є підставою для застосування більш м`якого стягнення, аніж того, що було обрано судом першої інстанції.

Закон не містить жодних винятків щодо застосування санкцій, передбачених ст. 130 КУпАП, до окремих категорій осіб, навіть якщо керування транспортними засобами є необхідним для виконання їхніх трудових обов`язків.

Всі громадяни України є рівними перед законом, і порушення правил дорожнього руху тягне за собою однакову відповідальність незалежно від їхнього соціального статусу чи професії.

З огляду на наведені вище мотиви, суд відхиляє доводи апелянта щодо можливості застосування за аналогією закону положень статті 69 КК України до спірних правовідносин як підстави для незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст.33 КУпАП України та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП України мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2025 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кравчуна Д.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2025 р. щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя