Справа № 442/9705/25
Провадження №3/442/72/2026
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2026 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Медведик Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №546401 від 20.12.2025 року, ОСОБА_1 , 20.12.2025 року о 21 год 57 хв на дорозі Т14-18 88 км керував автомобілем «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголь з порожнини рота). Від проходження огляду на виявлення ознак алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю заперечив свою винуватість у вчинені інкрімінованого ним правопорушення, наголосив на відсутності доказів цьому. Вказав, що його було введено в оману: поліцейські складали щодо нього матеріали за одне правопорушення, а фактично оформляли інше, користуючись його поважним віком та розгубленістю. Доказ факту пропозиції від поліцейських до нього пройти огляд на стан сп`яніння відсутній. З протоколом висловив категоричну незгоду, на підставі наведених норм КУпАП просив закрити провадження в справі.

Заслухавши думку ОСОБА_1 , оглянувши протокол, додані до нього матеріали та диск з відеозаписом подій судом встановлено наступне.

Відеозапис NOR 00-0739 не відтворюється, скрін про що долучено до матеріалів справи.

На відеозаписі NOR 00-4111 відображено почергово в хронологічному порядку оголошення поліцейського особі про складення відносно нього адміністративної постанови за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення стягнення в сумі 340 гривень штрафу, порядок її оплати та оскарження. Далі послідувала пропозиція підписання усіх підряд документів, що особа і робила, виконуючи розпорядження поліцейського: «те, що ви відмовилися дихати в Драгер»(збоку від когось чутно: «Як відмовився..»), «це є скерування, що ми пропонували їхати в медичний заклад і ви відмовились тут на місці зупинки», це техпаспорт, це протокол, підпис про отримання копії постанови, підпис про видачу тимчасового дозволу, те що вилучили посвідчення водія, вручення копії протоколу та оголошення про відсторонення.

На відеозаписі Video 2025-12-22 відображено слідування поліцейського автомобіля за автомобілем ВАЗ, зупинку його на узбіччі та початок відкривання дверей салону з боку водія. На цьому запис добігає кінця.

Будь-якого діалогу ОСОБА_1 з поліцейським не зафіксовано, як і просто його особистих тверджень. Особа тільки отримувала і підписувала оголошувані документи.

В Акті огляду на стан сп`яніння… присутній підпис напроти прізвища ОСОБА_1 . Натомість, в Направленні на огляд водія…, інших підписів, окрім підпису сержанта поліції ОСОБА_2 немає.

Відтак, будь-яке відео чи документальне підтвердження самої пропозиції пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, пропозиції проїхати в медичний заклад відсутнє. З усієї доказової бази наявна усна констатація фактів про це самим поліцейським та підпис ОСОБА_1 в Акті огляду на стан сп`яніння, в ситуації коли йому подавався один за одним документ на підпис по різних обставинах двох окремих правопорушень. Докази керування (відео виходу його з водійського місця автомобіля) ОСОБА_1 транспортним засобом відсутні.

Отже, за наявних обставин приписи алгоритму дій передбачені ст. 266 КУпАП не відображено в даній справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді кожної справи суддя зобов`язаний з`ясувати обставини, передбачені ст.280 КУпАП, а винесене у справі судове рішення має ґрунтуватись на конкретних доказах.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із п. 27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.9 Правил дорожнього руху, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за ст. 130 КУпАП настає саме за умови керування водієм транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння.

У той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, оскільки саме по собі перебування особи в транспортному засобі, в тому числі й на місці водія, не доводить факт керування транспортним засобом, а надто, - перебування особи біля транспортного засобу, при цьому, який їй не належить.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд, який викладено у постанові 08.07.2020 (справа № 463/1352/16-а).

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не доводяться беззаперечними доказами.

У рішенні від 21.07.2011 у справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Крім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.130, 247, 251, 266, 276, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Медведик Л.О.