Єдиний унікальний номер судової справи: 472/1269/25
Номер провадження: 33/812/54/26 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 479395, 10 жовтня 2025 року в с-щі Веселинове, Вознесенського району, Миколаївської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, не стійка річ. Від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

He погоджуючись із зазначеною постановою суду, 31 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а також на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, просив її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що транспортним засобом не керував. Натомість зауважує, що з відеозапису бодікамери поліцейського вбачається його транспортний засіб знаходився в не рухомому стані. Не зафіксовано те, що він виходить з авто, натомість видно, що він відкрив двері для взяття ганчірки з ціллю витерти руки. Після відкриття дверей, зафіксовано їх подальше закриття та знаходження його на вулиці поза салоном авто, що свідчить про відсутність наміру розпочати рух транспортним засобом.

Крім цього, ОСОБА_1 зауважує, що того дня транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 керував його власник - ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що поліцейським не було запропоновано проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці вчинення правопорушення, що порушує порядок Інструкції. Натомість йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп?яніння лише в медичному закладі, на що він погодився, але в порушення Інструкції йому не було вручено письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я.

Разом з цим, в медичному закладі йому було запропоновано пройти огляд на стан сп?яніння апаратом «Драгер», але не було вказано за допомогою якого саме спецзасобу «Драгер» проводився огляд на визначення стану сп?яніння, не зазначено модель, серійний номер спецзасобу, що унеможливлювало перевірити наявність сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки калібрування, чим також було порушено пункти Інструкції.

Крім того, підготовка «Драгера» для проведення аналізу відеофіксацією з бодікамери не зафіксовано, також ОСОБА_1 вказує на те, що не бачив підготовку «Драгера» до проведення огляду на стан сп?яніння.

Більш того, вважає посилання на те, що він виконував правила продування в апарат, дуже суперечливими і такими, що викликають сумніви з приводу справності «Драгера». Тим паче, що на запитання лікаря, щодо проведення поліцейськими самостійно огляду на стан сп?яніння, було зазначено ними, що їх апарат проходить калібрування, тобто відсутній, що чітко зафіксовано на бодікамеру.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння він погоджувався, що зафіксовано відеозаписом бодікамери.

Крім цього, також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що відеозапис не є безперервний, що підтверджено відсутністю запису з 15-10 год. до 15-13 год. (на протязі 3 хвилин), а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі (позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року № 216/5226/16а).

Також в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 479395 від 10 жовтня 2025 року не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, що не відповідає ВС/КАС справа №5245536/17 від 15.11.2018 року. За такого, даний DVD-R диск є неналежним доказом у справі.

До того ж, наголошує, що на протязі оформлення адміністративної справи йому не були роз`яснені права та обов`язки, а перед судовим розглядом не був ознайомлений із матеріалами справи.

Відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальністі за ч.1 ст.130 КУпАП.

В супереч доводам апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме в тому, що останній, у порушення вимог пункту 2.5 ПДР, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними, які містять:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 479395 від 10 жовтня 2025 року, з якого вбачається, що 10 жовтня 2025 року в с-щі Веселинове, Вознесенського району, Миколаївської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, не стійка річ. Від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1);

- у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2 від 10 жовтня 2025 року, у якому зазначено, що інспектором з РППСПД № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області було направлено ОСОБА_1 до КРН «Веселинівська РЛ» для проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, у зв`язку з наявними у нього ознаками алкогольного сп?яніння (запах з рота алкогольний, хитка хода, збудження). Однак провести огляд не вдалося, оскільки ОСОБА_1 не виконував правил проведення тесту (а.с .4).

- у відеозаписах з нагрудної камери та відео реєстратора працівників поліції поліцейського, з яких встановлено, що на зустріч поліцейському автомобілю рухався автомобіль Toyota Land Cruiser 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з водійського місця якого після зупинки вийшов чоловік, як в подальшому буде встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після чого ОСОБА_1 тримаючи в руках ніж підійшов до іншого припаркованого автомобіля та мав намір порізати колесо, однак працівники поліції попередили вказану дію. В подальшому під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 було встановлено, що останній має ознаки алкогольного сп?яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). У зв`язку з чим, працівник поліції запропонував водію ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння. При цьому, сам ОСОБА_1 не тільки не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, а й підтвердив, що дійсно вживав алкоголь. В медичному закладі лікарем було запропоновано пройти огляд на стан сп?яніння за допомогою приладу Драгер, водій не заперечував та вчиняв дії щодо його проходження, однак належним чином не виконав правила проходження огляду, зокрема, не достатньо продував прилад. Лікар та медична сестра неодноразово наголошували ОСОБА_1 про те, що необхідно довше продувати прилад, інакше огляд не відбудеться, однак водій продовжував продувати прилад не правильно. Така поведінка ОСОБА_1 була розцінена лікарем як ухилення від проходження огляду, у зв`язку з чим, лікарем був складений висновок щодо результатів медичного огляду. Після чого, працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений, однак від підпису в ньому водій відмовився. Також, відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції неодноразово наголошували ОСОБА_1 , що від подальшого керування транспортним засобом його відсторонено та про необхідність знайти тверезого водія (а.с. 10).

У рішеннях ЄСПЛ «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії2 від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Апеляційний суд враховує, що вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 479395 від 10 жовтня 2025 року підписаний працівником поліції, натомість ОСОБА_1 від підпису в протоколі відмовився, однак будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції у вказаному протоколі водій не вказав.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо скасування постанови суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив достатніх підстав, які б дозволили спростувати належність, допустимість та достовірність доказів, наведених в оскаржуваній постанові, на підставі яких суддя першої інстанції обґрунтовував свої висновки про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 на увагу суду не заслуговують оскільки вони суперечать наявним в справі доказам, зокрема відеозапису з автомобільного відео реєстратора працівників поліції, який міститься на диску та доданий до протоколу про адміністративне правопорушення. З вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль Toyota Land Cruiser 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухається на зустріч поліцейському автомобілю. Після того, як вказаний автомобіль зупинився з водійського боку відчинились двері та вийшов, як в подальшому буде встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що факт відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем не підтверджено, оскільки відеозаписом з боді камери працівника поліції зафіксовано як факт відсторонення ОСОБА_1 від подальшого керування транспортним засобом так і вказівка працівників поліції про те, що ОСОБА_1 слід викликати тверезого водія для подальшого руху транспортним засобом.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання працівниками поліції безперервної відеофіксації, апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний судом встановлено, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення диск містить девять відео файлів. Один з яких зафіксований на автомобільний відео реєстратор, а вісім інших на боді камеру працівників поліції.

При цьому вказані відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з цим, долучення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення фрагментів відео з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) щодо обставин зупинки транспортного засобу, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння носить ініціативний характер.

Аргументи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що йому не було роз`яснено його права та обв`язки суд враховує та з цього приводу зазначає наступне.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він маючи ознаки алкогольного сп?яніння мав поведінку, яка не відповідала обстановці. При цьому, не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював свідомі дії та розумів ситуацію, у якій опинився.

Також апеляційний суд бере до уваги, що працівниками поліції повною мірою дотримано процедуру пропозиції проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, чітко роз`яснено процедуру проведення такого огляду та наслідки відмови від його проходження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейським не було запропоновано проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки, суд оцінює критично, оскільки відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції пропонуючи пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі пояснили ОСОБА_1 , що на місці такий огляд пройти не є можливим через відсутність у працівників поліції приладу Драгер, який перебуває на калібруванні. Більш того, ОСОБА_1 будь яких заперечень щодо проходження огляду саме в медичному закладі, а не на місці зупинки не заявляв.

Твердження ОСОБА_1 про те, що йому не було вручено направлення на медичний огляд на увагу суду не заслуговує, оскільки таке направлення складається працівниками поліції та передається медичному закладу куди доставляється особа для проходження огляду.

Також суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 про те, що на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння він погоджувався, оскільки активних дій щодо дотримання процедури огляду та правильного продуття приладу Драгер водій не здійснив, що свідчить про його свідоме ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Аргументи ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказаний час вчинення адміністративного правопорушення є слушними, однак на думку суду таке зазначення часу є технічною помилкою, яка не спростовує вчинення ОСОБА_1 10 жовтня 2025 року вказаного правопорушення.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

За такого, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко