ПОСТАНОВА

про закриття провадження у справі

23 січня 2026 року суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Соболєва І. П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.11.2025 серії ЕПР1 № 525826, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за таких обставин.

27.11.2025 о 23:55 год. в м. Запоріжжі, міст Преображенського, ЛЕП 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що підтверджується висновком 8592. Від керування відсторонений, про повторність попереджений. Власними діями ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України).

У судовому засіданні захисником особи, яка притягається до відповідальності адвокатом Кузьміновим Д. В. заявлене клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування клопотання, посилається на те, що усі наявні докази, як кожен окремо, так і у їхній сукупності є неспроможними та не доводять наявність в діях ОСОБА_1 , як складу адміністративного правопорушення, так і наявність вини. Із доданого відео з нагрудних камер поліцейських, які оформлювали матеріали ДТП щодо водія ОСОБА_1 слідує, що підставою направлення водія на медичне освідування до медичного закладу слугувала необхідність затримати водія з метою доставлення його до ТЦК та СП, зокрема про це вказує спроба посадити ОСОБА_1 до поліцейської машини у зв`язку з нібито не працюючим інтернетом, яка не вдалася. І лише після цього поліцейські вирішили затримати водія шляхом направлення його на освідування саме на наркотичне сп`яніння, яке передбачає виключно проходження освідування у приміщенні лікарні. При цьому, із відео вбачається абсолютно адекватна поведінка водія, у тому числі відсутність ознак, визначених як підстава підозри його перебування у стані наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Таким чином, захисник вважає, що у водія були відсутні ознаки перебування у стані наркотичного сп`яніння, а його направлення було здійснено не з метою виявлення стану сп`яніння, а з метою затримання водія та доставлення до хабу ТЦК та СП за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, звертає увагу суду, що як вбачається із доданого відеозапису, в порушення вимог закону лікарем ОСОБА_2 з невідомих причин було підготовлено алкотестер Drager до застосування, на що водієм ОСОБА_1 було виказано обґрунтоване заперечення в його використанні, зокрема, він пояснював лікарю та присутньому поліцейському щодо неможливості застосування вказаного засобу, так як він не може встановити наявність у нього саме наркотичного сп`яніння. При цьому, на вказані заперечення водія ні лікар, ні поліцейський ніяк не відреагували, зокрема не запропонували йому здати біологічні зразки (біологічних зразків слини, сечі, змивів поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук) для тестування на вміст наркотичних речовин. Більш того, сам водій ОСОБА_1 у поясненнях щодо своїх дій вказував, що він повинен здати біологічні зразки, а не продувати алкотестер Drager, на що лікар не відреагував жодним чином.

Таким чином, на думку сторони захисту, направлений до суду матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який стосується при оцінці доказів та він складено неправомірно та безпідставно.

Суд, заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані до суду докази у їхній сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що клопотання про закриття провадження у справі підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`янінням чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.11.2025 серія ЕПР1 № 525826 складеного поліцейською ОСОБА_3 долучене направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.11.2025, за яким у ОСОБА_1 водія транспортного засобу у результаті огляду проведеного поліцейським, виявленні ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло та який не місить підпис останнього; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8572 від 28.11.2025, в якому зазначається про відмову ОСОБА_1 від медичного огляду; рапорт поліцейського Дмитра Кучай від 28.11.2025, та відеозапис події.

Проте, аналіз цих доказів свідчить про їх недоведеність для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП та передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а також регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 4 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками наркотичного сп`яніння є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Таким чином, підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння є наявність ознак сп`яніння, визначених приписами п. 4 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, які поліцейський повинен повідомити особі, яка керує транспортним засобом, для того щоб вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд відповідно до положень п. 2.5 ПДР України.

У цій справі застосовувались технічні засоби відеозапису, а тому суд перевіряє дійсність процедури огляду та її відповідність вимогам закону на підставі цього доказу відеозапису.

Так, з відеозапису випливає, що під час несення служби 28.11.2025 о 00 год. 05 хв. було отримано виклик ДТП без постраждалих осіб. Під час прибуття на місце виклику, міст Преображенського, ЛЕП 1 на в`їзд до о. Хортиця було встановлено, що водій автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР, (не впорався з керуванням з причин туману, голольоду), здійснив наїзд на перешкоду бетонну опору моста Преображенського біля ЛЕП 1, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. За таке порушення на водія було складено протокол ЕПР 1 525774 за ст. 124 КУпАП. Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейські почали його питати щодо перебування на військовому обліку, та з метою перевірки намагалися його доставити у ТЦК та СП, але після чого, враховуючи обурення ОСОБА_1 , його поведінку щодо доставлення до ТЦК та СП повідомили водієві, що у нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло. Спеціальних засобів-ліхтарика, іншого джерела світла-не було застосовано.

Разом із тим, така ознака («зіниці не реагують на світло») не передбачена інструкцією як ознака наркотичного сп`яніння, а те, що «зіниці звужені чи дуже розширені, і не реагують на світло», поліцейські не встановили та водієві не повідомляли.

Блідості обличчя водія із відеозапису не вбачається, також під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання, висловлював свої заперечення та його поведінка цілком відповідала обстановці.

Отже, наведені докази свідчать про обґрунтовані сумніви у наявності ознак наркотичного сп`яніння у водія як підстав для проходження огляду. З вказаного відеозапису у поведінці ОСОБА_1 явних ознак наркотичного сп`яніння не вбачається, як будь-якого іншого сп`яніння.

Суду не доведено правомірність дій поліцейського, не доведено виникнення такого права вимоги, оскільки підставою для огляду стали не ознаки сп`яніння, а безпідставна підозра поліцейського щодо стану наркотичного сп`яніння, а тому й підстав, згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735, для пропонування працівниками поліції пройти огляд водію не було і вимога щодо проходження медичного огляду не є законною.

Відеозаписом також зафіксовано, що неодноразово під час спілкування із поліцейськими водій пояснював, що ніколи не вживав наркотичних чи інших заборонених речовин.

У відповідності до вимог п. 7 п. 12, п. 13 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Отже, для того щоб вважати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому порядку на стан наркотичного сп`яніння він мав би вживати заходів для неможливості відібрання у нього біологічного середовища.

Відповідно до п.п. 15, 16, 18, 20, 22 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду.

Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма».

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Як випливає з відеозапису, під час доставлення водія ОСОБА_1 до лікарні, лікарем було запропоновано водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння за допомогою алкотестеру Drager, на використання якого ОСОБА_1 виказував заперечення з підстав, що вказаний алкотестер не може бути застосований для тестування на вміст наркотичних речовин. При цьому, як видно на відео, він не відмовлявся від отримання в нього біологічних зразків. На вказане лікарем-наркологом засвідчено відмову ОСОБА_1 від огляду.

Втім, доказів того, що ОСОБА_1 лікарем було запропоновано пройти медичний огляд шляхом відібрання у нього біологічних зразків слини, сечі, змивів поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а також крові або спростування його тверджень про те, що він пропонував та погоджувався здати біологічні зразки, матеріали справи не містять. Медичний огляд ОСОБА_1 фактично лікарем не проводився, тому це суд не може розцінювати таку обставину, як відмову водія від проходження огляду взагалі.

Крім того, до матеріалів справи не додано і доказів того, що ОСОБА_1 умисно ухилявся від надання біологічних зразків, а навпаки вбачається, що останній відмову від проходження огляду не висловлював, а лише зазначив про незгоду дути в газоаналізатор та надавав згоду на відібрання у нього біологічних зразків.

Наведені обставини дають підстави вважати порядок проходження огляду порушеним, а складений за його результатами висновок № 8572 від 28.11.2025 недійсним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В даному випадку з наданих відеозаписів вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , а також щодо його від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`янінням - відсутні. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не доводить такої відмови, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

До рапорту суддя теж ставиться критично, оскільки він складений поліцейським, та він не містить даних, яким чином ОСОБА_1 всебічно ухилявся від проходження огляду, при цьому в розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 № 489/4827/16-а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції, якій окрім іншого містить твердження про наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`янінням, не є належним доказом у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Інші докази, що містяться в матеріалах справи, довідка про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія, та відсутності повторності за ст. 130 КУпАП, архів порушень не підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки вони не підтверджують той факт, що ОСОБА_1 , у день та час, зазначений у протоколі, відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні «Маліж проти Франції» від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом.

Крім того, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19, акцентовано увагу на тому, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Оскільки розглядом справи та вивченими доказами в суді не було підтверджено наявність 27.11.2025 у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, на які посилались у протоколі серія ЕПР1 № 525826 працівники поліції та порядок проведення огляду ОСОБА_1 в медичному закладі і складення висновку щодо відмови у медичному огляді, були проведені з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме не відібрання біологічних зразків на вимогу особи, всі недоліки наданих доказів та внаслідок цього виникнення обґрунтованих сумнівів суддя тлумачить на користь ОСОБА_1 , а тому вважає, що він не вчиняв інкримінованого йому правопорушення.

Отже, за викладених вище обставин суддя дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних та допустимих доказів, які могли б у сукупності підтверджувати факт порушення ним вимог ПДР, до суду надано не було.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, проаналізувавши зміст доказів, наявних в матеріалах цієї справи, доходжу висновку, що вони не підтверджують поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення за обставинами, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 27, 34, 35, 130, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя І. П. Соболєва