П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В.І., розглянувши скаргу адвоката Суботи Михайла Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу у справі № 308/13457/24 без виконання,-

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга від адвоката Суботи М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 на Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79908968 від 07.01.2026 року.

В обґрунтування скарги, зазначає, що згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.09.2024 року у справі № 308/13457/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один рік). Головним державним виконавцем ВДВС у місті Ужгороді Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романом В.Я. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79908968. Вважає Постанову про відкриття ВП від 07.0.12026 року неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

26.01.2026 року адвокат Суботи М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про зміну вимоги поданої скарги в якій просить: повернути виконавчий документ у справі № 308/13457/24 без виконання.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, хоча про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. Захисник ОСОБА_1 адвокат Субота М.І. подав до суду заяву згідно з якою просить провести розляд скарги без їх участі, та задовольнити вимоги скарги.

Дослідивши матеріали клопотання суддя доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. Не погоджуючись з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 року ОСОБА_1 , в особі адвоката Суботи М.І. подав апеляційну скаргу 27.09.2024 року. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.02.2025 року постановлено апеляційну скаргу захисника-адвоката залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 із урахуванням постанови цього суду від 17.11.2024 щодо ОСОБА_2 , - без змін.

Згідно матеріалів справи, 07.03.2025 року за вх. 11082/25 до Ужгородського міськрайонного суду повернуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 130 КУпАП, разом з постановою апеляційного суду від 26 лютого 2025 року для виконання.

Зазначена постанова набрала законної сили 10.03.2025 року.

05 травня 2025 до Ужгородського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м. Івано-Франківськ) судом було направлено постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26.02.2025 року про прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження за вказаною постановою суду від 17.09.2024 № 308/13457/24.

В подальшому адвокат Субота М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з скаргою на Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79908968 від 07.01.2026 року, повідомивши суд, що штраф та судовий збір сплачено добровільно та просить повернути виконавчий документ у справі № 308/13457/24 без виконання, оскільки він здійснив сплату судового збору та штрафу у справі №308/13457/24 до дати винесення оскаржуваної постанови (07.01.2026). Згідно долучених квитанцій АТ КБ « ПриватБанк» від 12.09.2025 ОСОБА_1 сплатив вказаний штраф 17 000,00 грн. і судовий збір 605,60 грн.

Відповідно до ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

На момент розгляду поданої заяви основними нормативно-правовими актами, що порядок виконання постанов у справі про адміністративне правопорушення та визначають правове регулювання правових відносин, пов`язаних з виконанням постанов в межах справи про адміністративне правопорушення, є КУпАПта ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Таким чином, постанова у справі про адміністративне правопорушення є самостійним та окремим виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню у порядку, що визначений чинним законодавством.

На додаток до цього суд звертає увагу, що виконавче провадження, як його момент початку, так і дії та рішення, що вчиняються і приймаються під час нього, так і момент його закінчення, має певні темпоральні межі, які полягають у наявності передбачених чинним законодавством строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» - строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Одним з різновидів строків виконавчого провадження, що визначають можливість його початку та відкриття відповідною постановою державного виконавця, є строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Оскільки постанова по справі про адміністративне правопорушення є окремим та самостійним видом виконавчого документа, за яким стягувачем виступає держава або відповідний державний орган, що винесли цю постанову, то строк пред`явлення такого виконавчого документа як постанова по справі про адміністративне правопорушення становить 3 місяці.

На підтвердження цього суд також звертає увагу на ч. 1ст. 303 КУпАП, в якій зазначається, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно достатті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Отже, виконавчий документ у вигляді постанови про накладення адміністративного стягнення може бути пред`явлений до виконання протягом 3 місяців з моменту її винесення.

При цьому дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання має важливе значення, оскільки відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання тягне за собою правовий наслідок у вигляді повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У той же час, хоча питання виконання постанови від 17.09.2024 року мають вирішуватися Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, як органом, який виніс зазначену постанову, суд звертає увагу, що положення КУпАП не містять в собі вичерпного та детального порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанов, як і самих видів питань, які суд може вирішувати у порядку виконання постанов у справі про адміністративне правопорушення. Чинне законодавство у вигляді КУпАП встановлює лише окремі та конкретні види питань виконання постанов та порядок їх вирішення, зокрема, припинення виконання постанови, заміни призначеного стягнення, відстрочення або розстрочення виконання постанови тощо.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що положення ст. 303 КУпАП, які визначають строк пред`явлення постанови до виконання, не містять у собі формулювань про те, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення визнає постанову про накладення адміністративного стягнення такою, що не підлягає виконанню, якщо її не було звернуто до виконання протягом 3 місяців з дня винесення, оскільки така постанова не підлягає виконанню в силу вимог закону.

Тобто, у разі наявності обставин, визначених ст. 303 КУпАП, ці обставини не підлягають окремому установленню органом (посадовою особою), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки такі положення є імперативними, а сама постанова не підлягає прийняттю до виконання компетентними органами.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено можливості визнання постанови про накладення адміністративного стягнення такою, що не підлягає виконанню, оскільки пропуск строку пред`явлення її до виконання є безумовною та беззаперечною підставою для неприйняття компетентними органами такого виконавчого документа до виконання на підставі ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що вимоги представника адвоката Суботи Михайла Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу у справі № 308/13457/24 без виконання, стосуються правомірності рішення державного виконавця, який всупереч вимогам чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого закінчився. У свою чергу оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців в межах виконавчого провадження здійснюється у спеціальному порядку, що визначається законодавством.

Так, відповідно до ч. 1, 2ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюється, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення у вигляді постанови про накладення адміністративного стягнення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Зазначений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, визначається положеннями Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України. Однак положеннями КУпАП порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення не визначений, як і не передбачено можливість органу, що виніс постанову, розглядати такі скарги.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України - учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, адміністративний суд розглядає позовні заяви щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у випадку, якщо такими актами державного виконавця порушуються права, свободи та інтереси учасників виконавчого провадження, а також якщо відсутній інший порядок судового оскарження таких актів.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що чинними положеннями КУпАП не передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд доходить до висновку, що оскарження рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за постановою про накладення адміністративного стягнення, строк пред`явлення до виконання якої закінчився, є вимогою позовного характеру, яка стосується правомірності дій суб`єкта владних повноважень та має розглядатися адміністративним судом у порядку КАС України, а не КУпАП.

Близькі за змістом висновки були викладені у Постанові ВП ВС від 27.03.2019 року у справі № 586/77/17, в якій було зроблено висновок оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження оскаржуються дії державного виконавця з прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання вироку суду і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то суди зробили правильний висновок, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи, що положеннями КУпАП, як і КПК України, не визначено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державних виконавців на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення (вироку), то відповідні вимоги мають розглядатися у порядку адміністративного судочинства адміністративним судом, а не загальним місцевим судом у порядку КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 303, 304 КУпАП, ЗУ «Про виконавче провадження», суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката Суботи Михайла Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу у справі № 308/13457/24 без виконання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області Бедьо В.І.