Провадження № 33/801/129/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Мішеніна С. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 рокум. Вінниця

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Вінницького апеляційного суду Мішеніна С.В

за участі захисника Тютюнника В.А.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі сімнадцять тисяч гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі шістсот п`ять гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просила постанову Вінницького міського суду від 06.01.2026 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки рішення суду прийнято без врахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що вона не керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що вбачається з відеореєстратора, а лише перебувала в ньому і на момент коли підійшли працівники поліції до транспортного засобу двигун автомобіля був вимкнутий.

ОСОБА_1 зазначає, що сиділа в машині і працівники поліції, не пояснюючи причин та не перевіривши зовнішніх ознак, що викликали сумніви про перебування її у стані алкогольного сп`яніння, одразу повідомили, що хочуть направити її для проходження медогляду на предмет виявлення ознак сп`яніння.

Працівники поліції, і це видно із відеозаписів, не з`ясовували хто керував автомобілем або мав намір це зробити. Вказаними працівниками були порушені вимоги, що передбачені наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 р., які вказують на обов`язковість безперервної відеофіксації.

Заслухавши захисника Тютюнника В.А., особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі, просили задоволити апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, виходячи зі змісту ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив письмові докази та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши рішення суду з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд в дотримання вимог ст. 251, ст. 252, ст. 280 КУпАП належним чином перевірив докази, дав їм відповідну оцінку, проаналізувавши їх в сукупності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №541100 від 15.12.2025 року, складеного у м. Вінниці по вул. Янгеля 6к, 15.12.2025 о 03:30 год. водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ак. Янгеля, 6К в м. Вінниця з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася на місці зупинки при безперервній відеофіксації на портативний відеореєстратор 472969, 473371, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли особа відмовилася від проходження такого огляду.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини зокрема рішення по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснювала, що автомобілем не керувала, приїхала на автомобілі під керуванням незнайомої їй особи, яку зупинила випадково на вулиці, оскільки спрацювала сигналізація у стоматолігічній клініці, а свій автомобіль залишила вона 14.12.2025 року біля стоматологічної клініки, хоча пояснити причину залишення автомобіля чітко не змогла.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи ОСОБА_1 , оскільки її пояснення спростовуються сукупністю перевірених та проаналізованих доказів.

Факт керування транспортним засобом зафіксовано у рапорті поліцейського взводу №2 роти № 3 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Максима Бондарчука, в якому зазначено, що під час несення служби в складі екіпажу «Юнкер 108» спільно з сержантом поліції Гаврилюком В.С ними на вул. Янгеля 6к було зупинено автомобіль марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався без увімкненого ближнього світла фар, під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася на місці зупинки. На водія будо складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП серія серії ЕПР1 №541100 та винесно постанову за ч.2 ст.122 КУпАП серії ЕНА№6395074 за те, що керувала транпортним засобом в темну пору доби без увімкненого ближнього світла. Керування транспортного засобу було передано тверезому водієві ОСОБА_2 . Велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори: №472969, №473371.

З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КП ВОНД «Соціотерапія» від 15.12. 2025 року вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

З відеозапису переглянутого в суді апеляційної інстанції з нагрудних камер поліцейських, здійснених згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» та з відеореєстратора службового автомобіля, убачається, що не заперечувала, що ОСОБА_1 керувала автомобілем, повідомляючи, що приїхала до своєї клініки у комендантську годину, оскільки в приміщенні спрацювала сигналізація.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на відеозаписі чути, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що порушила ПДР України, стверджує, що ввечері вживала алкоголь та шкодує, що не приїхала до клініки на таксі. На пропозицію поліцейських про проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 просить поліцейських про «домовленість», оскільки вважає, що огляд може виявити в неї стан сп`яніння та в подальшому відмовляється від проходження огляду. Працівник поліції попереджає ОСОБА_1 про настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду. На пропозицію працівників поліції ОСОБА_1 відповідає відмовою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при спілкуванні з поліцією ОСОБА_1 не повідомляла, що приїхала на місце на чужомі автомобілі, не зазначала, що залишила свій автомобіль біля стоматологічної клініки напередодні.

Також на відеозаписі видно,що за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення відведено місце для паркування автомобілів.

ОСОБА_1 пояснити чому лише її автомобіль знаходився на проїзджій частині біля тротуару не змогла.

Зазначене також спростовує її доводи щодо заперечень керування траспортним засобом та зупинки працівниками поліції.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно прийнято до уваги те, що твердження ОСОБА_1 про те, що вона лише хотіла пересвідчитися, що з сигналізацією на клініці все гаразд, і тому вирішила самостійно приїхати на автомобілі, а також намагання домовитися з поліцейськими без складання протоколу, на думку суду є достатнім доказом підтвердження того, що ОСОБА_1 на момент її зупинки поліцейськими керувала автомобілем марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна та інше) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №541100 від 15.12.2025 року.

Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

В дотримання ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» працівники поліції, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , відсторонили останню від керування транспортним засобом, що підтверджується рапортом поліцейського взводу №2 роти № 3 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Бондарчука М. від 15.12.2025 року та запропонували пройти огляд на стан алкогольного спяніння, згідно направлення у КНП «ВОКПЛ ім.акад.Ющенка ВОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 15.12.2025 року, оскільки на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відмовилася пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Суд в дотримання ст. 251, 252 КУпАП з наведенням відповідних доказів правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням пояснень ОСОБА_1 , апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.

Посилання ОСОБА_1 , що працівниками поліції були порушені вимоги передбачені наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 р., які вказують на обов`язковість безперервної відеофіксації суд апеляційної інстанції не приймає.

Відповідно до ст.ст.31,40 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Згідно п. 3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

В дотримання «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року №100 відеозйомка велась на дві нагрудні камери поліцейських безперервно.

Крім того,суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задовленні апеляційної скарги.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького апеляційного суду Світлана МІШЕНІНА