Справа №591/2280/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.
Номер провадження 33/816/208/26 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Кислої Ю. М., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/2280/25 за апеляційною скаргою захисника ПОЛЯНЧУКА В. Б. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2025, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Полянчука В. Б.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ПОЛЯНЧУК В. Б. просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження в справі закрити у зв`язку з події і складу правопорушення, оскільки ОСОБА_2 не був повідомлений про дату та місце розгляду справи, акт огляду на стан сп`яніння є недопустимим доказом, ОСОБА_2 не був ознайомлений зі змістом направлення на огляд в закладі охорони здоров`я, протокол про адміністративне правопорушення та довідка про надання інформації від 04.03.2025 є недопустимими доказами, справа розглянута за відсутності сторони обвинувачення.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2025 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 605,60 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 02.03.2025 о 18-28 у м. Суми по вул. Сумської артбригади, 1, керував т/з Богдан 211049, д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest та у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Полянчука В. Б., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 260576 від 02.03.2025, суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та, окрім протоколу, об`єктивно підтверджується відеозаписами з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовано як останніми здійснено зупинку т/з під керуванням ОСОБА_2 . У зв`язку з наявністю у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння йому неодноразово пропонувалося пройти огляд на відповідний стан із застосуванням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров`я, від чого він відмовився.

Оцінюючи наведені вище докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також їх достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі поліцейського та в постанові судді суду першої інстанції присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (ч. 6 ст. 266 КУпАП, п. 6, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду»).

Відеозапис подій є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення ними можливості проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння.

Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю водія ОСОБА_2 реально мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється, тому свідома відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в порушення вимог п. 2.5 ПДР цілком логічно завершилася складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_2 із ознаками алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає приписам законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.5 ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971). При цьому апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього як учасника дорожнього руху, а вказаний протокол містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, конкретний пункт ПДР 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за недотримання ПДР ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість цього протоколу як доказу є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості довідки за підписом старшого інспектора з ОД АП УПП в Сумській області Западні О. з підстав відсутності в ній такого обов`язкового реквізиту документа, як дата його складання, оскільки з матеріалів справи вбачається, що після підпису посадової особи, яка склала довідку, вказана дата документа «04.03.2025».

Зазначена довідка була долучена до матеріалів справи в порядку ст. 251 КУпАП як доказ на підтвердження того, що ОСОБА_2 не притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та отримував посвідчення водія. При цьому норми КУпАП не містить вимог щодо обов`язкового підписання всіх документів, які долучаються до матеріалів справи, саме тією посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду відповідно вимог ст. 277-2 КУпАП, дійсно знайшли своє підтвердження. Відповідно приписів зазначеної норми суд зобов`язаний повідомляти особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи шляхом направлення судової повістки, що у даному випадку судом першої інстанції виконано не було, а отже мало місце недотримання вимог процесуального закону.

Разом із тим, апеляційний суд виходить із того, що саме по собі формальне порушення порядку повідомлення не може автоматично свідчити про істотне порушення процесуальних прав особи, якщо з матеріалів справи вбачається, що така особа була фактично обізнана про час і місце судового розгляду та мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права.

Як убачається з матеріалів провадження, справа була розглянута судом першої інстанції у день, прямо зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме 18.03.2025. Про зазначену дату, час і місце судового розгляду ОСОБА_2 було достеменно відомо, оскільки з відеозапису вбачається, що працівником поліції йому було детально роз`яснено, коли та в якому суді відбудеться розгляд справи. Таким чином, об`єктивно відсутні підстави вважати, що він не володів інформацією про судовий розгляд або перебував у стані правової невизначеності щодо подальшого руху справи.

Крім того, матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про відкладення розгляду справи, про надання часу для підготовки до захисту чи про участь у судовому засіданні, що свідчить про відсутність перешкод у реалізації ним процесуальних прав. Навпаки, з урахуванням встановлених обставин, його неявка до суду була свідомою та не зумовленою порушенням з боку суду. При цьому апеляційним судом у повному обсязі поновлено процесуальні права ОСОБА_2 , зокрема йому надано можливість викласти та обґрунтувати свою правову позицію, надати пояснення, доводи та заперечення у суді апеляційної інстанції.

За таких умов апеляційний суд доходить висновку, що формальне недотримання судом першої інстанції вимог ст. 277-2 КУпАП у цьому конкретному випадку не призвело до істотного порушення норм процесуального закону та не спричинило обмеження права ОСОБА_2 на доступ до суду настільки, щоб це могло вплинути на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги, хоча й частково підтверджені, не є такими, що тягнуть за собою скасування постанови суду першої інстанції. Такий висновок не спростовується і доводами апеляційної скарги захисника Полянчука В. Б. про те, що на сайті Судової влади України була відсутня інформація щодо призначення до розгляду справи про адміністративне правопорушення саме відносно « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 ».

Твердження сторони захисту про те, що правильне прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у даній справі « ОСОБА_3 », що підтверджується його паспортом, а не « ОСОБА_4 », як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді суду першої інстанції, на увагу апеляційного суду не заслуговують, незважаючи на паспорті дані, де прізвище ОСОБА_2 вказано як « ОСОБА_3 », оскільки згідно матеріалів справи особу водія поліцейськими було установлено згідно посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 01.08.2002, де прізвище ОСОБА_2 вказано як « ОСОБА_4 », що останній підтвердив в судовому засіданні. При цьому будь-яких заперечень щодо неправильності прізвища в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не висловлював.

Так, водій це особа, яка керує т/з і має посвідчення водія відповідної категорії (п. 1.10 ПДР), а посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування т/з; особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування т/з діючих категорій, зазначених у ньому, і дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше (п. 2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340 (в редакції постанови КМУ від 20.05.2009 № 511), із подальшими змінами).

Тобто, посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 01.08.2002 на ім`я ОСОБА_2 є документом, що посвідчує його особу, тому і протокол про адміністративне правопорушення, і постанова судді складені відносно особи, яка 02.03.2025 о 18-28 у м. Суми по вул. Сумської артбригади, 1, керувала т/з Богдан 211049, д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, і яка відмовилась від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest та у закладі охорони здоров`я, порушивши тим самим вимоги п. 2.5 ПДР, внаслідок чого в подальшому і була позбавлена права керування т/з строком на один рік за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Бантиш та інші проти України», «Михайлова проти України» та «Карелін проти Росії»), які є обов`язковими до виконання національними судами, є необґрунтованими, оскільки згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП). Національним законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора та випадки, коли участь прокурора є факультативною, а тому посилання на рішення ЄСПЛ не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його окремі тезиси і стосуються насамперед об`єктивності, безсторонності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об`єм пред`явленого обвинувачення, а не для формальної участі прокурора у справі як такої.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Враховуючи викладене, сукупність всіх фактичних обставин справи, здійснена апеляційним судом перевірка, безсторонній і неупереджений аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин ОСОБА_2 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, так як будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості як доказів акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижує увагу та швидкість реакції, є обґрунтованими, оскільки акт огляду складається у разі проходження водієм огляду на стан сп`яніння із занесенням до нього результатів огляду, а направлення видається закладу охорони здоров`я у разі незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки т/з, або відмови від проведення огляду на місці зупинки т/з.

У той же час, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я, чим порушив п. 2.5 ПДР, що зафіксовано технічними засобами відеофіксації, тому вказані докази слід вважати неналежними, оскільки вони не можуть підтвердити тих обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову судді у зв`язку з порушенням норм процесуального права та виключити із мотивувальної частини постанови посилання судді суду першої інстанції, як на докази вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижує увагу та швидкість реакції, а в іншій частині постанову залишити без змін, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу, оскільки інші досліджені у судовому засіданні докази, є достатніми у своїй сукупності та взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові судді обставин.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ПОЛЯНЧУКА В. Б. задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2025 відносно ОСОБА_5 змінити у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права.

Виключити з мотивувальної частини постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2025 посилання судді як на докази вини ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижує увагу та швидкість реакції.

В іншій частині постанову судді залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов