Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/855/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , тимчасово не працююча, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2025 та постанови судді від 05.11.2025 вбачається, що 29.09.2025 близько 10 год 45 хв ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що проявилося в антисанітарних умовах проживання дітей, чим порушила ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та с. 150 СК України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає проте, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за особою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей. ОСОБА_1 зазначає, що діти зареєстровані та постійно проживають за іншою

-2-

адресою, на АДРЕСА_3 , де для них створено належні умови для проживання та навчання, цей факт перевірено працівниками соціальної служби, про що складено відповідний акт, а квартира, в якій знаходились діти в момент складання протоколу, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , належить її діду, і в день приходу працівників соціальної служби на підставі анонімного повідомлення, діти дійсно перебували, а не проживали в зазначеній квартирі, але тільки тому, що в той день вона мала зустрітися з майстром стосовно ремонту квартири, і оскільки, їй не було з ким залишити дітей, тому вони були вимушені йти з нею. На даний момент квартира продана. Таким чином, на час складання протоколу діти не проживали в квартирі по АДРЕСА_1 , а перебували там. Докази зворотного матеріали справи не містять. Судом першої інстанції не визначено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не з`ясовано, яким саме чином вона не виконувала свої батьківські обов`язки, а також не зазначено, в чому саме проявлялось неналежне виконання нею батьківських обов`язків і чим конкретно воно підтверджено у відповідності до диспозиції ст. 184 КУпАП. Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені вимоги законодавства, тому вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно протоколу серії ВАД № 767162 від 29.09.2025, ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що проявилося в антисанітарних умовах проживання дітей, чим порушила ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 150 СК України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Вищезазначене також підтверджується рапортом старшого інспектора Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Міцулича М. Р. від 29.09.2025, з якого вбачається, що зі служби 102 о 10 год 45 хв 29.09.2025 надійшло повідомлення, яке зареєстрована ЄО за № 29489 від 29.09.2025 про те, що о 10 год 45 хв за адресою: АДРЕСА_1 , мати неналежно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей та веде антисанітарний спосіб життя.

-3-

З пояснень ОСОБА_1 від 29.08.2025 слідує, що помешкання є власністю дідуся, який її виганяє, у зв`язку з чим її сім`я не може зробити ремонт в квартирі. З приводу безладу, зобов`язалась все прибирати та забезпечити дітям належні умови проживання. Зобов`язалась переїхати з дітьми на тимчасове місце проживання до матері чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 .

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я і фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України.

Батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч. 1 ст. 184 цього Кодексу полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

-4-

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність встановлених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП є необґрунтованими і такі відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї, діти перебували, а не проживали в зазначеній квартирі, оскільки вона мала зустрітись з майстром щодо ремонту квартири, а дітей не мала на кого залишити, то такі спростовуються її письмовими поясненнями та поясненнями наданими нею в суді першої інстанції, де вона частково визнала свою вину, а також поясненнями ОСОБА_7 , рапортом та фототаблицею.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП в тому числі і про розгляд справи в Ужгородському міськрайонному суді, чим скористалася ОСОБА_1 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом та надавши пояснення по суті адміністративного правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати, що інспектор Міцулич М. Р. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий, тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що працівник поліції Міцулич М. Р. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих їй повноважень.

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-5-

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до «Примітки» до ст. 22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

Отже, законодавцем не встановлено заборони щодо можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки таких обмежень примітка до ст. 22 КУпАП не передбачає.

Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує фактичні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_8 вперше притягається до адміністративної відповідальності, усунула встановлені під час запровадження справи порушення, зокрема, підтвердила, що діти на даний час проживають за іншою адресою та в належних умовах, про що свідчать акт обстеження умов проживання від 29.09.2025, а також витяги з реєстру територіальної громади від 11.11.2025 про місце реєстрації дітей. Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, апеляційним судом не встановлено.

Тому, оцінюючи в сукупності дії, наслідки та ставлення ОСОБА_8 до вказаних дій, з урахуванням даних, що характеризують її особу, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 22 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення і обмежитися усним зауваженням.

На думку апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підлягає задоволенню, постанова судді - скасуванню з

-6-

постановленням рішення про звільнення ОСОБА_8 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2025 щодо ОСОБА_9 ,- скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_10 від адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за малозначністю й оголосити їй усне зауваження, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді