Справа № 944/54/26
Провадження №3-зв/944/1/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2026 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Поворозника Д.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, заяву судді Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. про самовідвід від участі у справі №944/54/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.163-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

06.01.2026 до Яворівського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.163-1 КУпАП ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.01.2026, матеріали про вчинення адміністративного правопорушення було розподілено судді Карпин І.М.

Суддею Карпин І.М. 09.07.2026 подано заяву про самовідвід, яку обґрунтовано тим, що 18.09.2025 суддею Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. було винесено постанову у справі №944/3845/25 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 163-1 КУПАП відносно ОСОБА_1 (протокол про адміністративне правопорушення №011132 від 07.07.2025). 21.10.2025 Львівський апеляційний суд постанову судді Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. від 18.09.2025 скасував та повернув матеріали справи про адміністративне правопорушення до Головного управління ДІС у Львівській області для доопрацювання через Яворівський районний суд Львівської області. Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Нормами КУПАП не передбачено підстав подання та порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Водночас з метою забезпечення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, з метою недопущення повторної участі в розгляді справи судді, яка ухвалювала судове рішення у цій справі та яке було скасовано в апеляційному порядку, вважає за необхідне заявити самовідвід.

Учасники судового провадження у судове засідання не прибули, що не є перешкодою для вирішення заяви про самовідвід судді.

Проаналізувавши доводи заяви про самовідвід та вивчивши матеріали справи, суддя зазначає таке.

Згідно з ст.246 КУпАП порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із п.1 ч.7 ст.56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядження, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції та за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 у справі «Швидка проти України» , рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України»).

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положнь, якими унормовується інститут відводу (самовідводу) судді, то виходячи із системного аналізу законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, суд доходить до переконання, що при розгляді даного питання за аналогією закону слід керуватися нормами КПК України.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, які можуть бути підставою для відводу судді. Суть цієї правової норми полягає в тому, що вона передбачає визначений законом перелік підстав, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді кримінального провадження. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, що заявила відвід, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії щоб виключити будь-який обґрунтований сумніву його безсторонності (справа «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року; справа «Ветштайн проти Швейцарії»).

У своєму рішенні у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (остаточне 27/05/2013) Європейський суд з прав людини зазначив, що як правило, поняття «безсторонності» позначає відсутність упередженості чи необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має бути встановлена відповідно до: (і) суб`єктивного критерію, за яким слід звернутися до особистих переконань та поведінки окремого судді, тобто з`ясувати чи суддя суб`єктивно вільний від особистих упереджень або необ`єктивності у окремій справі; та (і) об`єктивного критерію, згідно з яким слід переконатися, що власне суд за певними показниками, зокрема за його складом, надає достатні гарантії для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву щодо його безсторонності. Однак немає чіткого поділу між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю, оскільки поведінка судді може не лише призвести до виникнення об`єктивних застережень щодо його безсторонності з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний критерій), але й може призвести до виникнення питання щодо особистих переконань судді (суб`єктивний критерій). Таким чином, у певних справах, у яких можуть виникати труднощі в отриманні доказів для спростування презумпції про суб`єктивну безсторонність судді, вимога об`єктивної безсторонності становить ще одну важливу гарантію. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певне значення або, іншими словами, «правосуддя не лише повинно здійснюватися, має бути видно, що здійснюється правосуддя».

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Аналіз зазначених положень дає підстави дійти висновку про те, що підставою для самовідводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи зацікавленості судді, а достатнім є лише припущення, що суддя в силу будь-яких обставин не може зберегти безсторонність.

Враховуючи те, що 18.09.2025 суддею Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. було винесено постанову у справі №944/3845/25 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 163-1 КУПАП відносно ОСОБА_1 , а постановою Львівського апеляційного суду від 21.10.2025 її було скасовано, з метою забезпечення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, з метою недопущення повторної участі в розгляді справи судді, яка ухвалювала судове рішення у цій справі та яке було скасовано в апеляційному порядку, заява про самовідвід судді Карпин І.М. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.48, 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.245, 246, 284 КУпАП, ст.75, 80, 81 КПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Заяву про самовідвід судді Яворівського районного суду Львівської області Карпин Ірини Миколаївни у розгляді справи №944/54/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП задовольнити.

Справу №944/54/26 (провадження №3/944/414/26) передати до канцелярії Яворівського районного суду Львівської області для визначення іншого судді шляхом автоматизованого розподілу між суддями.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Б.Поворозник