ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/8385/25 Головуючий суддя І інстанції Бунін Є. О.
Провадження № 33/818/466/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю представника потерпілого Устича І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 12 листопада 2025 року, стосовно ОСОБА_2 за ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та враховуючи вимоги ст. 36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Крім цього, цією постановою відмовлено в задоволенні клопотання представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 про покладення на ОСОБА_2 обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, в порядку ст. 40 КУпАП.

Постановою встановлено, що 15 серпня 2025 року о 23:40 год. на ділянці автодороги між с. Підсереднє та с. Дорошенкове Куп`янського району Харківської області, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Опель Омега, д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі відмовився, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії АДД № 913111 від 15.08.2025 року. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім цього, 15 серпня 2025 року о 23:40 год. на ділянці автодороги між с. Підсереднє та с. Дорошенкове Куп`янського району Харківської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Опель Омега, д.н. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на перешкоду автомобіль «Сканія СБА», д.н. НОМЕР_3 , який був припаркований вздовж узбіччя нерухомо. Внаслідок ДТП сталася пожежа, в результаті чого автомобіль Сканія СБА, д.н. НОМЕР_3 , а також майно, яке знаходилось в середині автомобіля, і належить військовій частині НОМЕР_1 було знищено. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В своїй апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 просив змінити судову постанову в частині відмови у задоволенні клопотання представника військової частини та задовольнити його, поклавши на ОСОБА_2 обов`язок відшкодувати заподіяну майнову шкоду в розмірі 497609 грн. 89 коп., вважаючи, що долучені до клопотання документи повністю відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та принципам доказового права, що вимагають належності та допустимості доказів. Вважав, що суд першої інстанції помилково проігнорував, що надані військовою частиною НОМЕР_1 військові та бухгалтерські документи є допустимими джерелами фактичних даних у адміністративному процесі. Вказував, що залишкова вартість, розрахована на підставі первинних облікових документів, є фактичною майновою шкодою.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена адреса проживання ОСОБА_3 , а саме АДРЕСА_1 . На цю адресу судом апеляційної інстанції надсилались судові повістки про виклик ОСОБА_2 в судові засідання в суд апеляційної інстанції.

Судова повістка про виклик в судове засідання в суд апеляційної інстанції, яке було призначене на 23.01.2026 року, була доставлена та вручена адресату, що підтверджується відомостями штрихкодового покажчика цього поштового відправлення.

Поряд з цим належить врахувати, що ОСОБА_3 не звертався з апеляційною скаргою, що свідчить про його згоду з ухваленою стосовно нього судовою постановою.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду без участі ОСОБА_3 .

Належить врахувати, що відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 стосується лише висновків суду про відмову у задоволенні клопотання про покладення на ОСОБА_2 обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, а тому судова постанова переглядається лише в цій частині.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості відмови в задоволенні клопотання представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 про покладення на ОСОБА_2 обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, в порядку ст. 40 КУпАП.

Звертаючись до суду із клопотанням про покладення на ОСОБА_2 обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, представник в/ч НОМЕР_1 посилався на те, що внаслідок ДТП, яка була вчинена водієм ОСОБА_2 , було знищено майно, яке належить цій військовій частині, а саме автомобіль Сканія та майно, яке перебувало в салоні цього автомобіля.

До клопотання представник в/ч НОМЕР_1 долучив документи, які свідчать про те, що автомобіль, який зазнав технічних пошкоджень в результаті ДТП, та інше майно, яке знаходилось у цьому автомобілі, належить саме в/ч НОМЕР_1 .

Відомості про належність автомобіля до військової частини НОМЕР_1 та майна, яке знаходилось в салоні цього автомобіля, - судом апеляційної інстанції не ставляться під сумнів, оскільки в матеріалах справи містяться фактичні відомості, які доводять цей факт.

Однак, належить врахувати, що вказуючи розмір матеріальної шкоди, представник військової частини посилався на відомості актів прийому-передачі та на акти технічного стану.

Ці акти технічного стану та акти приймання підписані керівництвом в/ч НОМЕР_1 та засвідчені печаткою саме в/ч НОМЕР_1 .

Тобто суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час встановлення вартості майна, яке належить в/ч НОМЕР_1 та зазнало пошкоджень в результаті ДТП, керівництво військової частини не зверталось до відповідних експертних органів з метою встановлення розміру спричиненої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди, а самостійно визначало вартість цього майна, враховуючи лише відомості актів прийому-передачі та акти технічного стану, що свідчить про суб`єктивність визначення розміру завданої шкоди.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які експертні висновки щодо встановлення об`єктивного розміру спричиненої матеріальної шкоди, а розрахунки, які містяться в матеріалах цієї справи, викликають сумнів щодо їх об`єктивності, оскільки вони були проведені стороною, яка саме і вимагає стягнення відшкодування шкоди на її користь.

Отже, враховуючи, що в матеріалах цієї справи відсутні будь-які об`єктивні відомості щодо завданої в/ч НОМЕР_1 матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушення необхідно вирішувати в порядку, цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 12 листопада 2025 року щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков