Справа 556/3487/25
Номер провадження 3/556/246/2026
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Вараського РВ в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовець, -

За ч.1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 04.11.2025 року серії ЕПР1 №503198, ОСОБА_1 04.11.2025 року о 14:24 год. в с. Стара Рафалівка, по вулиці Центральній, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21071», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Того ж числа, до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 04.11.2025 року серії ЕПР1 №503216, згідно якого ОСОБА_1 о 14:24 год. в с. Стара Рафалівка, по вулиці Центральній, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21071», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно вчинив правопорушення протягом року, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП.

Вказані матеріали до суду надійшли одночасно, 19.11.2025 року.

У відповідності до ст.36 КУпАП в разі, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.

Суд вважає за доцільне об`єднати протоколи про адміністративні правопорушення від 04.11.2025 року серії ЕПР1 №503198, ЕПР1 №503216 і розглянути їх в одному провадженні, оскільки відносно ОСОБА_1 складені окремі протоколи про адміністративні правопорушення, відповідно за ч.1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, з присвоєнням об`єднаній справі № 556/3487/25.

В судові засідання на виклики суду, які були призначені - 12.12.2025 р., 15.01.2026 р., що здійснювалися шляхом направлення повісток рекомендованими листами на адресу ОСОБА_1 , яку він сам повідомив при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, згідно Трекінгу Укрпошти «вручено одержувачу», згідно довідки Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» - правопорушник не з`явився. Водночас судом здійснювалися оголошення на офіційному веб-сайті судової влади про виклик ОСОБА_1 до суду.

Протокол про адміністративне правопорушення складався у присутності ОСОБА_1 , в ньому зазначена інформація, що справа буде розглядатися у Володимирецькому районному суді. Таким чином, ОСОБА_1 будучи обізнаним про складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення матеріалів до суду, мав би вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Однак заяв чи клопотань від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на адресу суду не надходило.

Суддя вважає, що перенесення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування та порушення вимог ст.ст. 38 та 277-2 КУпАП, а тому, відповідно до ч.2 ст. 268 КУпАП дана справа розглянута за відсутності правопорушника, оскільки ОСОБА_1 своїм правом не скористався та у судове засідання не з`явився.

Подібний висновок суду ґрунтується, крім положень КУпАП, також на практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Зокрема, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Чинний КУпАП не містить передбаченого порядку вручення судових повісток та викликів і не дає правового визначення про дані із своєчасного сповіщення про місце і час розгляду справи. Водночас, даним Кодексом не передбачено і можливості закриття справи про адміністративне правопорушення через невручення судової повістки безпосередньо особі з різних причин, як то відрядження, хвороба, відпочинок, зміна місця проживання, ухилення від вручення повістки тощо, оскільки в таких випадках права та інтереси потерпілого чи суспільства (держави) можуть залишитися назавжди порушеними, що є неприпустимим у правовій державі.

Крім цього, керуючись завданнями законодавства про адміністративні правопорушення (стаття 1 КУпАП) та завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення (стаття 245 КУпАП), враховуючи принцип невідворотності адміністративної відповідальності внаслідок закінчення строків давності до її притягнення, а також необхідністю забезпечення прав та інтересів потерпілого і інтересів суспільства, є можливим розгляд справи про адміністративне правопорушення без наявності даних про вручення судової повістки безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», пунктами 1.2., 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС від 22.11.2012 № 1077, реєстрація місця проживання або місця перебування особи це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За таких обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_1 в судове засідання є ніщо інше, як зловживання своїми процесуальними правами та намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, тому розгляд справи відбувся за відсутності особи, яка притягується до адмінвідповідальності, на підставі матеріалів, які надійшли до суду.

Дослідивши письмові матеріали, відеоматеріали на оптичному носії - диску, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey)), таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність за ст. 126 ч.5 КУпАП насатає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5. Постанови КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху» із змінами і доповненнями, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою КМУ "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17.12.2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП, стверджується письмовими доказами: протоколами про адміністративні правопорушення від 04.11.2025 року серії ЕПР1 №503198, ЕПР1 №503216; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.11.2025 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; довідкою ПОГ СВГ Вараського РВП; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6047412 від 30.10.2025 р. відносно ОСОБА_1 за ст. 126 ч.2 КУпАП; відеоматеріалами, де зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та проведення такого огляду у медичному закладі.

Сукупність наведених доказів підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. (ст.23 КУпАП)

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами.

При обранні виду та міри адміністративного покарання суддя враховує характер та обставини правопорушення, дані про особу порушника, що притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, і вважає за необхідне, визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді адміністративного штрафу, в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення (ст. 126 ч.5 КУпАП).

Разом з тим, на думку суду, характер правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема його підвищена суспільна небезпечність, унеможливлює застосування до особи, яка його вчинила, звільнення від адміністративної відповідальності із застосуванням заходів впливу. Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП безальтернативно у виді основного стягнення установлює штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Отже, таке стягнення свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності діяння, а тому законодавець установив, що виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, неможливе в інший спосіб, незалежно від наявності чи відсутності встановлених ст.ст. 34 , 35 КУпАП обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), рішення від 29.06.2007 р. (заяви № 15809/02 і № 25624/02), зазначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, установлені ПДР, які мають дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідно до мети адміністративного стягнення, яке застосовується до особи з метою її виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП) необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 буде застосування до нього міри адміністративного стягнення у виді штрафу, у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, згідно санкції ч.5 ст.126 КУпАП.

Сума судового збору на підставі ст. 40-1 КУпАП, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126, ст.ст. 36, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Об`єднати в одне провадження адміністративні справи №556/3487/25 (провадження № 3/556/246/2026), №556/3486/25 (провадження № 3/556/73/2026) про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП.

Об`єднаній справі присвоїти №556/3487/25 (провадження № 3/556/246/2026).

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл./ Рівнен.обл./ 21081300; Код ; Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UА0017001; Код класифікації доходів:21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл/отг Володимир/22030101; Код отримувача (ЄДРПОУ): 38012494; Банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача (ІВАN): UА0017503; Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Згідно з ч. 1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст.294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: