П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дегтяренко К.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,-

встановив:

З протоколу серії ЕПР1 № 508823 від 10 листопада 2025 року вбачається, що в Закарпатській області, Ужгородського р-ну, с.Барвінок на трасі М06 804 км. 10 листопада 2025 року об 11 годині 13 хвилин ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW державний номерний знак НОМЕР_1 не мала при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушила ст.15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Разом з тим від представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ПП «ЮФ «Зірковий адвокат» надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 ..

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із вимогами пункту 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 508823 від 10 листопада 2025 року, складений стосовно ОСОБА_1 , копія постанови серії ЕНА №6122922 від 10 листопада 2025 року, довідка про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом не отримувала; відеозапис з камери поліцейського, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Як встановлено з долученого до протоколу відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, ОСОБА_1 є громадянкою Туреччини, на момент зупинки її транспортного засобу працівниками поліції вона не розуміла українську мову та не спілкувалась нею.

Відповідно до п.12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 6.11.2015 № 1376, протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

У разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Працівники поліції, встановивши, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, не розуміє її, а працівники поліції, в свою чергу, не володіли мовою, якою могла спілкуватись водій, в порушення приписів статті 268 КУпАП не роз`яснили їй право на перекладача, не залучили перекладача для розгляду справи, а продовжили спілкування з водієм та склали протокол про порушення ПДР нею, користуючись додатком перекладача, установленого на мобільному пристрої водія. Серед іншого судом при перегляді долученого відеозапису не можливо було встановити чи наявні у ОСОБА_1 посвідчення водія, чому вона не може його надати працівникам поліції та іншу інформацію, оскільки працівниками поліції навіть на відео не озвучувався текст, який був зазначений у мобільному додатку як інформація, повідомлена ОСОБА_1 працівникам поліції.

З матеріалів справи та письмових пояснень справи вбачається, що підписи у протоколі про адміністративне правопорушення водій ставила там, де вимагав поліцейський, не повною мірою розуміючи зміст викладеного у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності, обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та можливі правові негативні наслідки для неї. При цьому інспектори поліції їй не пропонували зробити переклад протоколу з української мови на мову, яку вона розуміє, а також не роз`яснювали їй право звернутися за юридичною допомогою як особі, яка не володіє належним чином державною мовою та є іноземцем.

Викладене свідчить про те, що під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 було істотно порушено та обмежено її процесуальні права, не виконано вимог щодо залучення перекладача під час складення протоколу та не були належним чином роз`яснені її права та обов`язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права, що передбачені статтею 268 КУпАП.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підпункт «е» п. 3 ст. 6 Конвенції) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Верховний Суд у постанові від 3 липня 2018 року (справа №176/407/17) зробив правовий висновок: Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника. Для констатації факту порушення права особи на захист через незабезпечення обвинуваченого послугами перекладача установлення зазначених обставин має бути «поза розумним сумнівом». При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою зазначених обставин Конвенція та практика ЄСПЛ визначають: 1) тривалість проживання у державі ведення судочинства; 2) рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; 3) рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.

Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача, як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст.6-3, підпункт (е), означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа "Шабельник проти України", рішення від 19 лютого 2009 року).

Таким чином, відсутність перекладача при складанні відносно громадянки Туреччини ОСОБА_1 протоколу у справі про адміністративне правопорушення свідчить про порушення вимог статті 268 КУпАП.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 9.06.2011 року, та «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 року).

Отже, враховуючи, що наявний в матеріалах адміністративної справи протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням права особи на захист, за таких обставин суд доходить висновку про відсутність в діях громадянки Туреччини ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП не доведена, у зв`язку з чим, провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст.7, 126, 247, 251, 294 КУпАП, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Дегтяренко К.С.