№ 3/755/71/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2026 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499718, ОСОБА_1 , 31 жовтня 2025 року, о 21 годині 20 хвилин, у м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 13, керуючи транспортним засобом «Honda Accord», д/н НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, а саме, не проходив відповідного навчання та не отримував його, дане правопорушення вчинено повторно протягом року (протокол серії ЕПР1 № 354661 від 07.06.2025 року), чим порушив п. 2.1 а ПДР України, тобто, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Задорожня В.О. заявила клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, яке мотивувала тим, що докази в справі є неналежними та недопустимими, оскільки вони зібрані всупереч нормам КУпАП, «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026). Працівниками поліції грубо порушено вимоги статті 35 Закон України «Про Національну поліцію» у частині безпідставного зупинення транспортного засобу (а саме, відсутності такої зупинки). Так, виходячи зі змісту вказаної статті Закону, для того, щоб встановити таку обставину, як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, відповідно до чітко визначених Законом підстав, в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху) та подальшим притягненням до відповідальності, ставить під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення такого правопорушення. Вказане повністю узгоджується із рішенням від 15 березня 2019 року Верховного Суду у справі № 686/11314/17, де зазначено, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть запиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення. Так, а ні доданий до матеріалів справи відеозапис, а ні протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499718, а ні додатки до нього, не містять жодних доказів зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а саме, взагалі не містять задокументовано факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та факту керування останнім транспортним засобом. Крім того, як вбачається з відеозапису, будь-яких Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 не порушував, а твердження патрульного щодо перетинання подвійної суцільної смуги руху жодним доказом не підтверджено, про що підтвердив сам поліцейський, і даний факт вказує на упередженість патрульного, зважаючи на відсутність задокументованого факту озвучених останнім надуманих підстав для перевірки документів ОСОБА_1 . Зокрема, працівник поліції не здійснював відеофіксацію, у порушення вимог Інструкції № 1026, до моменту, доки не підійшов до припаркованого автомобіля, що є подальшою необґрунтованою перевіркою документів ОСОБА_1 та складання протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно останнього. Крім того, відеозапис безпосередньо підтверджує незаконність перевірки документів, зважаючи на ту обставину, що спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 чомусь розпочинається з неналежного виконання останнім вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції», яка зобов`язує працівника поліції, звертаючись до водія, назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на вимогу службове посвідчення, а з моменту, коли поліцейський без належних пояснень вимагає у ОСОБА_1 посвідчення водія та інші документи, при цьому, грубо порушуючи вимоги п. 2.4 ПДР, згідно з якими, у кожному випадку працівник поліції зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у статті 35 ЗУ «Про національну поліцію». Таким чином, вимога працівника поліції щодо надання ОСОБА_1 озвучених документів та подальшого, у порушення норм Закону, складання необґрунтованого протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП, є безпідставною та абсолютно незаконною. Так, відеозапис розпочинається з моменту, коли працівники поліції підходять до припаркованого автомобіля (який не перебуває в русі) та безпідставно, без доказів порушень ПДР України, вимагають у ОСОБА_1 для перевірки документи. Працівник поліції умисно здійснював неналежну відео фіксацію, з метою приховання об`єктивної інформації про нібито керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вчинення ним якогось адміністративного правопорушення, яке мало б стати законною підставою для зупинки та перевірки документів, виключно, для формального узаконення подальших протиправних дій, спрямованих на складання необґрунтованого протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП, чим, у свою чергу, грубо порушив вимоги Розділу VII п. 3 Інструкції № 1026 у частині перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису, хоча це прямо передбачено в обов`язках працівника поліції, пов`язаних із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Таким чином, з відеозапису вбачається, що на ньому зафіксовано лише вчинення поліцейськими певних дій, спрямованих на складання відносно ОСОБА_1 безпідставного протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП без роз`яснення прав, що ставить під сумнів належне виконання працівниками поліції покладених на них обов`язків, що є грубим порушення п. 5 Інструкції № 1026. Вказане повністю узгоджується з викладеним у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року в справа № 216/5226/16-а, де зазначено, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу). Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою ЄСПЛ. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення. Так, відповідно до сформульованої у вказаному протоколі фабули, ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, не маючи права керування транспортним засобом. Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є керування транспортним засобом особою, за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно трьох обставин: керування транспортним засобом і факту вчинення порушень передбачених ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, та вчинення такого правопорушення повторно протягом року. Проте, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не було зроблено жодної умисної дій, спрямованої на виконання функції водія, тобто, відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між технічними діями водія, метою якого було б приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі, що саме по собі виключає таку ознаку об`єктивної сторони указаного правопорушення, як керування транспортним засобом. Крім того, у рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно навіть від наявності ввімкненого двигуна. Однак, працівниками поліції не доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який достовірно утворював би об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Зокрема, працівники поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499718 зазначили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, однак, фабула вказаного протоколу не містить такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, тобто вчинення правопорушень за ч. 2-4 ст. 126 КУпАП. Частиною 5 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (частина 2 статті 126 КУпАП); керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (частина 3 статті 126 КУпАП); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (частина 4 статті 126 КУпАП). Однак, частина 5 статті 126 КУпАП не охоплює дій, вчинених повторно протягом року, відповідальність за які передбачено ч. 5 ст. 126 КУпАП. Разом з цим, у фабулі протоколу зазначено, що 31 жовтня 2025 року, о 21 годині 20 хвилин, у м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 13, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hondа Accord», д/н НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, а саме, не проходив відповідного навчання та не отримував його, дане правопорушення вчинене повторно протягом року (протокол серія ЕРП1 № 354661 від 07.06.2025 року), однак, без посилання на той факт, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив правопорушення за ч. 2-4 ст. 126, тому, зважаючи на зміст фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499718, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Зважаючи на викладене, частина 5 статті 126 КУпАП не охоплює дій, вчинених повторно протягом року, відповідальність за які передбачено ч. 5 ст. 126 КУпАП. Поміж тим, фабула протоколу, тобто зміст викладених у протоколі обставин вчинення правопорушення, не відповідає змісту диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП. Розділ VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 (зі змінами), визначає особливості оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, вчинені повторно. Разом із цим, до протоколу з матеріалами справи долучено постанову за ч. 2 ст.126 КУпАП серії ЕНА № 4641752 від 03.05.2025 року, яка не містить відомостей про набрання нею законної сили, чи не була вона оскаржена та скасована. При цьому, працівниками поліції не долучено роздруківку електронної копії зазначеної постанови (витяг з ІПНП). Слід зазначити, що до матеріалів справи додано постанову ЕНА № 4641752 від 03.05.2025 року, тобто постанову, що не може бути належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 та підтверджувати факт повторності вчиненого правопорушення, яке інкримінується протоколом про адміністративне правопорушення, так як в протоколі відсутнє посилання на вказану постанову. Крім того, у фабулі протоколу про адміністративне зазначено, зокрема, що 31 жовтня 2025 року, о 21 годині 20 хвилин, у м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 13, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що не відповідає дійсності, оскільки з відеозапису вбачається, як у вказаний час працівники поліції спілкуються вже з ОСОБА_1 , тому, вказаний протокол не може бути визнаний як належний та допустимий доказ у справі, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 взагалі не було роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, зокрема, його право на захист.

Крім того, у судовому засіданні, за участю захисника Задорожньої В.О., було переглянуто відеозапис, який долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення захисника Задорожньої В.О., дослідивши наявні матеріали в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Виходячи з положень ст. 8 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Зокрема, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до пп. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої НаказомМіністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року № 28/32999, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу II Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Зазначене викладене також в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року в справі № 216/5226/16-а.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499718, ОСОБА_1 , 31 жовтня 2025 року, о 21 годині 20 хвилин, у м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 13, керуючи транспортним засобом «Honda Accord», д/н НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, а саме, не проходив відповідного навчання та не отримував його.

Однак, як вбачається з вищезазначеного відеозапису, він починається з 21 години 17 хвилин з моменту, коли працівники поліції підходять до стоячого автомобіля «Honda Accord», д/н НОМЕР_1 , в якому перебуває ОСОБА_1 , та один з працівників поліції повідомляє останньому про те, що він порушив ПДР України та просить пред`явити документи, на що ОСОБА_1 просить надати докази, а саме фото- та відеоматеріали, які підтверджують порушення ним ПДР України, на що отримує відповідь, що таких доказів немає і не буде, лише є начебто пояснення свідка, які, зокрема, до матеріалів справи працівниками поліції так і не долучено, вони відсутні, тобто, у порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, відеозапис не містить, а ні моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Honda Accord», д/н НОМЕР_1 , а ні моменту його зупинки, а ні порушення останнім ПДР України, які б стали підставою для зупинки автомобіля (відсутня будь-яка постанова з цього приводу), що в свою чергу, спростовує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом.

Зокрема, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачений вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу, а саме: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

Як вже зазначалося вище та встановлено судом, відносно ОСОБА_1 не виносилась будь-яка постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, і така постанова у матеріалах справи відсутня, що стало підставою для зупинки автомобіля.

Таким чином, у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 ПДР України, які давали б право останнім здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, відеозапис не містить доказів того, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Таким чином, все вищезазначене спростовує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи надані докази в їх сукупності, є підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, адже, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення захисника Задорожньої В.О., вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 126, 245, 247, 251-252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: