ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1516/25

Провадження № 33/820/66/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Бойка В.Ф., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка працює на посаді директора у ТОВ «АР-БУД», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

За постановою суду 18 жовтня 2025 року о 23:04 год. ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Енергетиків м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, керувала транспортним засобом «Alfa Romeo» з державним номерним знаком НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бойка В.Ф., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою. Апелянт вказує, що судом при прийнятті постанови не враховано, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи. Сторона захисту вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час керування ОСОБА_1 , транспортним засобом, але всупереч вимог ст. 256 КУпАП, не зазначено час вчинення інкримінованого їй правопорушення - відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР України. Водій фізично не спроможний одночасно керувати транспортним засобом і при цьому відмовлятися від проходження огляду на стан сп`яніння. Також судом не враховано, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки описова частина (суть правопорушення) протоколу серії ЕПР 1 №487355 від 18.10.2025 року не відповідає диспозиції ч.І ст. 130 КУпАП, що в свою чергу є порушенням ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Апелянт стверджує, що відеозапис інспектора поліції не може бути використаний як беззаперечний доказ у даному провадженні за ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки у відповідності п.п. 4, 5 Розділу П Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року за №1026 у процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. З долученого до справи диску вбачається, що відеозапис вівся з 23:04:47 до 23:08:16 год. Крім того, суд не врахував, що відео фіксування правопорушення повинно відбуватися з моменту його виявлення і до його завершення (оголошення протоколу про адміністративне правопорушення). При цьому, переривати відео фіксування процесу розгляду справи не можна, оскільки це є підставою вважати відео та фото докази, як неналежні, також суд першої інстанції не врахував, що відповідні відеофайли не було підписано ЕЦП, тому відео надані до суду поліцейськими, як докази порушення водієм правил дорожнього руху (ПДР), є неналежними. Апелянт стверджує, що при огляді ОСОБА_1 було порушення вимоги «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Наступне складення протоколу, у відсутність «порушника», не ознайомлення зі змістом протоколу, не надання можливості висловити свої пояснення щодо протоколу, є грубим порушенням права на захист, що є самостійною підставою для скасування постанови суду.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином.

12.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Бойко В.Ф. подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, за наявними матеріалами справи, апеляційну скаргу підтримує, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , доведеності її вини, зазначених вимог закону дотримався.

З даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 487355 від 18.10.2025 вбачається, що в ньому зафіксовано суть правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 , 18 жовтня 2025 року о 23год. 04хв. рухаючись по вул. Енергетиків, м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, керувала транспортним засобом «Alfa Romeo» з державним номерним знаком НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими суддею по справі.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння при викладених у постанові обставинах.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується даними:

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спя`ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість (а.с. 4);

-акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 відмовилася (а.с. 8);

- відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, після виявлення в неї ознак алкогольного сп`яніння працівниками поліції, під час керування транспортним засобом (а.с. 11).

Ці обставини адміністративної справи давали місцевому суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи та відеозапису, вбачається, що вони містять необхідну інформацію щодо обставин, які підлягають встановленню, зокрема, фактичні дані, які вказують на те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, мала ознаки алкогольного сп`яніння та на вимоги працівників поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та у закладі охорони здоров`я відмовилася.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 487355 від 18.10.2025 та відеозаписів, ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки, зокрема, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судом апеляційної інстанції враховано, передбачену законодавством процедуру оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, та порядок направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що 18.10.2025 року працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Alfa Romeo» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки водієві було повідомлено причину зупинки, у ході спілкування поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, про що її було проінформовано. ЇЇ було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, у порядку, встановленому чинним законодавством, з роз`ясненням, що у разі відмови буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовилася. У відповідь поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Після чергової відмови водія від проходження такого огляду, працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 про складання стосовно неї адміністративного протоколу. При цьому, останній, було роз`яснено положення ст. 268 КУпАП щодо процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також ст. 63 Конституції України, яка гарантує право не свідчити проти себе.

Наявний в матеріалах справи відеозапис містить відеофайли, які є цілісними, безперервними і повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі.

З огляду на викладене, підстав для визнання недопустимим доказом у справі DVD-диск, на що є посилання в апеляційні скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 251 КУпАП.

Норми КУпАП не містять вимоги щодо обов`язкової безперервності відеофіксації з моменту виявлення правопорушення до складання протоколу, а також не передбачають обов`язкового накладення електронного цифрового підпису на відеозапис.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на відео зафіксовано факт керування транспортним засобом, зупинки, наявність ознак сп`яніння та категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, що апелянтом не було спростовано.

Зазначені обставини спростовують, наведенні в апеляційній скарзі, твердження захисника та дають підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про порушення поліцейськими порядку огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такі доводи не спростовують факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку. Крім того, у відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано всі обставини початку проходження ОСОБА_1 процедури огляду на стан сп`яніння та подальшої її відмови від проходження такого огляду.

У матеріалах справи відсутні, апелянтом, під час апеляційного розгляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.

Суд першої інстанції не поклав в основу постанови виключно протокол, а надав оцінку сукупності доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що повністю відповідає вимогам ст. 251 КУпАП.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, протокол у поєднанні з іншими доказами є належним і допустимим доказом у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому довід апелянта є необґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про незазначення часу вчинення адміністративного правопорушення, є безпідставними та ґрунтуються на хибному тлумаченні норм КУпАП. Апелянт помилково ототожнює час керування транспортним засобом із часом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, склад інкримінованого правопорушення полягає не у керуванні транспортним засобом, а у відмові водія від проходження огляду на стан сп`яніння, що чітко відображено у протоколі та підтверджено відеозаписом. Час та місце події правопорушення визначені у матеріалах справи, а тому твердження про фізичну неможливість одночасного керування транспортним засобом і відмови від огляду є юридично неспроможними.

Посилання апелянта на те, що протокол складався без участі особи та без ознайомлення з його змістом, є безпідставними.

Стаття 254 КУпАП не містить вимоги щодо обов`язкового складання протоколу виключно в присутності особи, а з дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовлялася від отримання копії протоколу, що не може бути підставою для визнання його недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 реалізувала своє право на захист у суді першої інстанції, надавала пояснення, користувалася правовою допомогою захисника.

Посилання апелянта на те, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи і має бути скасована, апеляційним судом відхиляються, з огляду на зміст судового рішення та мотиви його ухвалення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності, достовірності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань чи доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 в інкримінованому її адміністративному правопорушенні і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до обґрунтованого висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Бойка В.Ф. без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.