ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/124/26 Справа № 690/353/25 Категорія: ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАПГоловуючий у І інстанції Линдюк В. С. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення заапеляційною скаргою захисника Яровенка Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Багачевського міського суду Черкаської області від 02 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня професійна, одруженого, військовослужбовця Національної гвардії України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрито провадження за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Постановою Багачевського міського суду Черкаської області від 02 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП провадження закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 605,6 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 30.05.2025 року о 20-24 год., в порушення вимог п. 2.4 Правил дорожнього руху, не виконав законну вимогу працівників поліції про зупинку свого транспортного засобу шляхом проблискового маячка червоного та синього кольору, та в порушення пп. а) п. 2.9 Правил дорожнього руху, керував мопедом Honda Cesta, б/н, по просп. Незалежності, 19, в м. Багачеве Звенигородського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено результатом огляду, проведеного на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатора Alkotest 6810 Drager, яким встановлено ступінь його алкогольного сп`яніння 0,26 ‰, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Яровенко Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та закрити провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_1 заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Караван зазначав, що напередодні, 29.05.2025 у вечірній час вживав алкогольні напої, оскільки у дружину було день народження, 30.05.2025 близько 18 години випив пляшку пива та оскільки почував себе тверезим, близько 20 години 30.05.2025 на мопеді за проханням дружини підвозив її з роботи до племінниці. Побачивши працівників поліції дійсно почав тікати та не зупинився на їх вимогу, оскільки не мав посвідчення водія відповідної категорії та документів про реєстрацію транспортного засобу. Після зупинки погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та погодився з результатом алкотестеру 0,26‰, не оспорюючи його, що було зумовлено схвильованим станом. Також пояснював,що не відчував себе в стані алкогольного сп`яніння та вважав, що може керувати скутером на створюючи жодної загрози іншим учасникам дорожнього руху.

Зазначає, що за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні подія і склад правопорушення, оскільки 0,26‰ не може вважатися достатнім станом сп`яніння, що унеможливлює безпечне керування водієм транспортним засобом.

Крім того ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія в складі Національної гвардії України, тож накладання на нього адмін. стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП унеможливить подальше проходження військової служби на цій посаді.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися ОСОБА_1 та його захисник Яровенко Ю.М., які не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова Багачевського міського суду від 02.12.2026 в частині закриття провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 адмінстративного правопорушення, пердбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, в апеляційній скарщі не оспорюється, тому апеляційним судом постанова в цій частині не перевіряється.

Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346552 від 30.05.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого встановлено, що огляд ОСОБА_1 проведено у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Alkotest 6810 прилад ARBF» № 0428, результати огляду 0,26 ‰. З результатами ОСОБА_1 був згоден, про що свідчить його підпис;

- даними висновку тестування на алкоголь №3346 від 30.05.2025, який підписаний ОСОБА_1 , відповідно до якого, останній 30.05.2025 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,26 ‰;

- поясненнями ОСОБА_1 даними суду першої інстанції про те, що 30.05.2025 близько 20-20 години він попередньо вживав пиво, в кількості 1 літр та керував мопедом Honda Cesta, перевозив пасажира без мотошолома. Побачивши працівників поліції дійсно почав тікати та не зупинився на їхню вимогу, оскільки не мав посвідчення водія відповідної категорії та відповідних документів про реєстрацію транспортного засобу. Після зупинки його працівниками поліції, погодився на їх вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та погодився з результатами алкотестеру 0,26‰, не оспорюючи його, що було зумовлено схвильованим станом. Додатково пояснив, що не відчував себе в стані алкогольного сп`яніння та вважав, що може керувати скутером не створюючи жодної загрози іншим учасникам дорожнього руху.

- даними відеозапису з бадікамер поліцейських, на яких зафіксовано, факт зупинки працівниками поліції мопеда Honda Cesta, б/н, під керуванням ОСОБА_1 , після встановлення особи водія, який намагався втекти ігноруючи їхню вимогу про зупинку, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатора, або в закладі охорони здоров`я, в зв`язку з наявністю зовнішньої ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), на що ОСОБА_1 погодився. За результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки встановлено ступінь його алкогольного сп`яніння 0,26‰, який ОСОБА_1 не оспорювався. Також ОСОБА_1 повідомлено працівником поліції про вживання пляшки пива орієнтовано за 2 години до керування транспортним засобом.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог 2.9 «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії працівників поліції, стосовно ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.

Наведені докази, в тому числі і відеозапис, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 .

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника про недостатність результату огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, яким вустановлено ступінь сп`яніння ОСОБА_1 0,26‰, були предметом перевірки судом першої інстанції та оцінені критично, оскільки відповідно до національного законодавства показник тесту більше 0,2 ‰ свідчить про стан сп`яніння водія, що зумовлює настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, навіть з урахуванням максимального можливої похибки газоаналізатора, який використовувався для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки, його результат перевищуватиме 0,2 ‰ (0,26-0,042), з чим погоджується апеляційний суд.

Судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив обґрунтований висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи.

Будь яких порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції чи КУпАП, які б слугували підставою для скасування постанови місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Тому вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена, його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно, а твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими.

Санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернативи призначення стягнення без такого позбавлення, а тому посилання апелянта на те, що він військовослужбовець та позбавлення права керування транспортним засобом позбавить його можливості виконувати обов`язками водія, не може слугувати підставою для скасування постанови місцевого суду в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яка не містить альтернативи, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративне правопорушення.

Як зазначалося, зазначений вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, навіть виконання ним обов`язків військової служби та зі забезпеченням оборони України, захистом її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладати додаткове стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою, а підстави для її скасування та закриття провадження по справі - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Багачевського міського суду Черкаської області від 02 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Яровенка Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В.Биба