Справа №504/5031/25
Провадження №3/504/69/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ГУ ДПС в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Жданівка Донецької області, громадянки України, директора ПП «Медичні профогляди №1», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 09.03.1998р., виданий Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьку,

за ч. 1 ст.155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2025р. головним державним інспектором ГУ ДПС в Одеській області Дьома О.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення №392/15-32-07-06-13, згідно якогопри проведенні фактичної перевірки ПП «Медичні профогляди №1», медичного центру за адресою: Одеська область Одеський район с.Крижанівка вул. Ген. Бочарова, 44, оф.257, директором якого є ОСОБА_1 , виявлено порушення п.1, п.2 ст.3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», згідно акту перевірки від 13.11.2025р. №60654/Ж5-15-32-07-06/39515343, а саме непроведення розрахункових операції через РРО/ПРПО та видачі розрахункових документів встановленої форми за надані послуги за перевіряємий період на заявлену суму 700 485,85 грн., відповідальність за що передбачено ч.1 ст.155-1 КУпАП.

04.12.2025р. представник ОСОБА_1 адвокат Опалюк С.В. надав заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в яких вказав, що вважає протокол, складений відносно ОСОБА_1 , незаконним, а вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення недоведеною з огляду на наведені нижче обставини. Так, Закон передбачає декілька видів реєстраторів розрахункових операцій та декілька видів програмних реєстраторів розрахункових операцій. Крім того, РРО та ПРРО згідно Закону не є тотожними поняттями. Протоколом, складеним відносно ОСОБА_1 , у вину останній ставиться непроведення розрахункових операцій через РРО/ПРПО, тобто не конкретизується який саме прилад РРО чи ПРРО не був застосований ОСОБА_1 при здійсненні розрахунків в процесі здійснення господарської діяльності. Тобто, існують різні види розрахункових документів, а також різні підстави їх видачі. В той же час в протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , останній ставиться у вину невидача розрахункових документів встановленої форми за надані послуги. При цьому за які конкретно послуги не було видано розрахункові документи, і які саме розрахункові документи повинні були видаватися в протоколі не вказано. Фактично особою, яка склала протокол, було процитовано зміст пунктів 1 та 2 статті 3 Закону, без прив`язки до особи ОСОБА_1 та конкретизації вчинених саме нею, на думку ДПС, порушень Закону. Отже звинувачення в цих порушеннях не є конкретизованим, що позбавляє ОСОБА_1 права на ефективний захист від такого обвинувачення та порушує її право на захист, гарантоване Конституцією України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, будь-яких належних доказів вчинення порушення ОСОБА_1 особою, яка склала протокол, не надано. Жодних додатків, на підставі яких був складений Акт перевірки, на який посилається ДПС як на підставу складення протоколу, до суду не надано. Таким чином перевірити обставини, викладені в акті, суд позбавлений можливості, як і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. Висновки акту суперечать обставинам проведеної фактичної перевірки, а також Закону. Усі розрахунки ПП «Медичні профогляди № 1» здійснювались виключно в безготівковій формі за допомогою за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування та/або сервісів переказу коштів. В протоколі ДПС зазначається, що сума, на яку допущені порушення, становить 700 485, 85 грн. Зазначене порушення, нібито, було вчинене 04.11.2025 року, як вказано в протоколі. Однак до протоколу не додано будь-яких доказів, що саме в цей день були здійснені розрахунки без РРО на суму 700 485, 85 грн., адже контрольною закупкою зафіксовано факт проведення розрахунку усього на 200 грн. В той же час, в доданому до протоколу Акті фактичної перевірки вказано, що перевіряємий період був з 04.11.2022 року по 07.11.2025 року. Крім того, 03.12.2025 року ОСОБА_1 була отримана ППР від 02.12.2025 року № 64827/15-32/07-06 за фактом проведення цієї ж фактичної перевірки, згідно якої також вбачається, що розрахунки, за які був складений протокол, проводились у період з 04.11.2022 року по 31.12.2024 року. Таким чином, складеним протоколом не доводиться факт проведення 04.11.2025 року розрахунків з порушенням законодавства на суму 700 485, 85 грн.

В судових засіданнях ОСОБА_1 та її представник-адвокат Опалюк С.В. (брав участь в режимі відеоконференції), підтримали подані заперечення.

Судом було неодноразово здійснено виклик в судове засідання особу, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - головного державного інспектора ГУ ДПС в Одеській області Дьома О.В., а також було задоволено її клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, однак остання до суду не з`явилася, до відеоконференції не під`єдналася, тому суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, суддя приходить до наступного.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходжу до такого висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини та змінювати формулювання обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд не має права перебирати на себе функції обвинувача, збирати докази самостійно, а тому приходить до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Часиною 1 статті 155 1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Диспозиція ч.1 ст. 155-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до законодавчо встановленого порядку проведення розрахунків у певній сфері діяльності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у вину ставиться непроведення розрахункових операцій через РРО/ПРПО, тобто не конкретизується який саме прилад РРО чи ПРРО не був застосований ОСОБА_1 при здійсненні розрахунків в процесі здійснення господарської діяльності. Згідно визначення поняття «розрахунковий документ», наведеного у статті 2 Закону, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну; Відповідно до статті 8 Закону форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Тобто, існують різні види розрахункових документів, а також різні підстави їх видачі. В той же час в протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , останній ставиться у вину невидача розрахункових документів встановленої форми за надані послуги.

При цьому за які конкретно послуги не було видано розрахункові документи, і які саме розрахункові документи повинні були видаватися в протоколі не вказано.

Отже звинувачення в цих порушеннях не є конкретизованим.

Враховуючи, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - головний державний інспектор ГУ ДПС в Одеській області Дьома О.В., в судові засідання не з`явилася, без поважних причин, суд позбавлений можливості усунути відповідні прогалини та встановити зазначені обставини в судовому засіданні. Жодних додатків, на підставі яких був складений Акт перевірки, на який посилається ДПС як на підставу складення протоколу, до суду не надано.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, приписи зазначеної конвенції поширюються також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany § 182; Shmautzer v. Austria; Malige v. France). Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium, § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто. Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії) § 36).

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Суд погоджується з доводами адвоката Опалюка С.В. про те, що в протоколі ДПС зазначається, що сума, на яку допущені порушення, становить 700 485, 85 грн. Зазначене порушення, нібито, було вчинене 04.11.2025 року, як вказано в протоколі. Однак до протоколу не додано будь-яких доказів, що саме в цей день були здійснені розрахунки без РРО на суму 700 485, 85 грн.. В той же час, в доданому до протоколу Акті фактичної перевірки вказано, що перевіряємий період був з 04.11.2022 року по 07.11.2025 року.

Враховуючи вимоги ст.38 КУпАП адміністративні правопорушення поділяють на триваючі правопорушення та правопорушення, що мають разовий характер.

В свою чергу, триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою і припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок.

Таким чином, правопорушення, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, є разовими, що мали місце у конкретні дати. При цьому складеним протоколом не доводиться факт проведення саме 04.11.2025 року розрахунків з порушенням законодавства на суму 700 485, 85 грн.

За встановлених вище обставин, суд не вбачає необхідності давати оцінку доводам адвоката Опалюка С.В. щодо незгоди з висновками акт фактичної перевірки від 12.11.2025 року, оскільки вони висновків суду не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, у справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.155-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан