№ апеляційного провадження: 33/824/228/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Метелешко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Крижанівська Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, винесену за результатами розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 24 липня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. При цьому ОСОБА_1 двічі подав апеляційну скаргу шляхом її направлення через підсистему «Електронний суд» безпосередньо до Дніпровського районного суду м. Києва. Оскільки апеляційні скарги є аналогічними за змістом, вони підлягають розгляду як одна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просив, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Зазначає, що 04 листопада 2024 року він не здійснював керування транспортним засобом «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 . Натомість керування вказаним автомобілем здійснював його товариш ОСОБА_2 , що підтверджується поясненнями останнього, надісланими суду, та які в порушення вимог КУпАП не були враховані при ухвалені оскаржуваної постанови. З відеозапису, наявного в матеріалах справи, також не вбачається, що він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. Вказує, що не заперечує факт вживання ним алкогольних напоїв та перебування на водійському місці в салоні автомобіля. В той же час, вважає, що мав законне право відмовитися від вимог працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не здійснював керування транспортним засобом, а тому застосування до нього таких вимог було незаконним. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не вжито всіх вичерпних заходів стосовно допиту свідків по справі, а також отримання пояснень від інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 , який на жодне судове засідання не з`явився та не надав пояснень щодо незалучення свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того працівниками поліції під час складання протоколу йому не було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим порушено його конституційні права.

В судовому засіданні захисник Сейдаметов Р.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, суд відповідно до вимог ст. 250, ч. 6 ст. 294 КУпАП вважав за можливе слухати справу за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., а саме у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 166333 від 04 листопада 2024 року, в якому зазначено, що 04 листопада 2024 року о 21 год. 25 хв. в м. Київ, просп. Воскресенський, 56, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітке мовлення. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

До протоколу було долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, розписку ОСОБА_4 про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3411584 від 04 листопада 2024 року та DVD диск із відеозаписами, з нагрудних камер працівників поліції (а.с. 5, 6, 8, 9).

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з м етою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Виходячи з вказаних норм законодавства, сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 була пред`явлена вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі та забезпечена можливість для виконання водієм вказаного вище обов`язку, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Як наслідок, обов`язок, встановлений п. 2.5 Правил дорожнього руху водій, не виконав (а.с. 9).

ОСОБА_1 не спростовував факт відмови ним від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Жодних пояснень про те, що він не керував транспортним засобом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначив.

За таких обставин, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем не підтверджені належними та допустимим доказами. З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та перебування його у стані алкогольного сп`яніння, зокрема, зазначив, що розуміє те, що він не мав права сідати за кермо, за що вибачається. Жодних пояснень про те, що за кермом транспортного засобу був не він, а інша особа, ОСОБА_1 працівникам поліції не надавав, як і не зазначив про це в протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не було враховано письмові пояснення ОСОБА_2 , який нібито і керував транспортним засобом, є необґрунтованими, оскільки такі пояснення не є належним та допустимим доказом керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги ту обставину, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3411584 від 04 листопада 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Вказана обставина також підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 04 листопада 2024 року. Із зазначеною постановою ОСОБА_1 погодився, дії працівників поліції не оскаржував.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки також повністю спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Крижанівська