Справа № 347/51/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області за участі:

секретаря Атаманюк О.І.,

адмінпритягуваної ОСОБА_1 ,

прокурора Чаваги Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів об`єднані матеріали справ про адміністративні правопорушення, що надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області по ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

За змістом протоколів про адміністративні правопорушення № 5, № 6, № 7, № 8 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за таких обставин:

Відповідно до наказу відділу освіти Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №33-К від 29.06.2023 р. «Про призначення виконуючого обов`язків директора Акрешорської гімназії» ОСОБА_1 призначено виконуючою обов`язки директора Акрешорської гімназії з 01.07.2023 р. до проведення конкурсу на дану посаду.

Згідно статуту - Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області (далі Акрешорська гімназія) є комунальним закладом освіти II ступеня, засновником якого являється Яблунівська селищна рада, а уповноваженим органом - відділ освіти Яблунівської селищної ради.

За таких обставин, згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, як на посадову особу юридичної особи публічного права.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 28 Закону, особи зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів повинен складатися з трьох об`єктивних компонентів:

- приватний інтерес;

- службове повноваження, представницьке повноваження;

- протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Згідно з ч. 1 ст.28 Закону особи, зазначені у п. 1, 2, ч.1 ст. З цього Закону, зобов`язані:

1)вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2)повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатись про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3)не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4)вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

З наведеного вбачається, що особи, на яких поширюється законодавство щодо конфлікту інтересів, повинні вживати заходів щодо недопущення його виникнення та заходів щодо його врегулювання, якщо він все-таки виник.

Виходячи зі змісту Закону, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа виконуючи свої обов`язки має приватний інтерес (особисту заінтересованість), який хоча і не обов`язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є зятем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 від імені Акрешорської гімназії підписала наказ № 112-К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 », згідно якого прийняла близьку особу (зятя) ОСОБА_2 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а саме актового запису про шлюб №11 від 03.10.1993 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що ОСОБА_1 від імені Акрешорської гімназії підписала наказ № 110-К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 », згідно якого прийняла близьку особу (чоловіка) ОСОБА_3 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року.

Національним агентством з питань запобігання корупції у Методичних рекомендаціях від 03.02.2025 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» зазначено, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

Дискреція можливість діяти на власний розсуд обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень, або навпаки - не вчиняти дію, не прийматирішення (тобто бездіяти), в даному випадку призначенні на посаду близької особи.

Приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно близької особи пов`язаний з призначенням на посаду близької особи (зятя) ОСОБА_2 .

Приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно близької особи пов`язаний з призначенням на посаду близької особи (чоловіка) ОСОБА_3 .

Оскільки керівник не може об`єктивно оцінити професійні якості близької особи, то виникає суперечність між його приватним інтересом, що полягає у бажанні прийнятті на роботу, та службовим повноваженням, яка впливає на об`єктивність при вчиненні зазначених дій, що є реальним конфліктом інтересів.

Водночас відповідно листа відділу освіти Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №1624/1 від 17.11.2025 р. від ОСОБА_1 не надходило повідомлень щодо наявності конфлікту інтересів відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Із вище викладеного вбачається, що наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (зятя) ОСОБА_2 .

Із вище викладеного вбачається, що у в.о. директора Акрешорської гімназії ОСОБА_1 наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (зятя) ОСОБА_2 .

Із вище викладеного вбачається, що наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (чоловіка) ОСОБА_3 .

Із вище викладеного вбачається, що у в.о. директора Акрешорської гімназії ОСОБА_1 наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (чоловіка) ОСОБА_3 .

Датою вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією є: 22.10.2024.

За змістом протоколу № 5 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника - начальника відділу освіти Яблунівської селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме про намір видати наказ № 112-К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 » згідно якого прийняла близьку особу (зятя) ОСОБА_2 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року, де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (зятя), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: неповідомлення особою у встановлених закономвипадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

За змістом протоколу № 6 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 112- К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 » згідно якого прийняла близьку особу (зятя) ОСОБА_2 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року, де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (зятя), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За змістом протоколу № 7 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника - начальника відділу освіти Яблунівської селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме про намір видати наказ № 110-К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » згідно якого прийняла близьку особу (чоловіка) ОСОБА_3 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (чоловіка), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: неповідомлення особою у встановлених закономвипадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

За змістом протоколу № 8 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 110- К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » згідно якого прийняла близьку особу (чоловіка) ОСОБА_3 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (чоловіка), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

14.01.20256 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшли матеріали вказаних протоколів про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Ухвалою суду від 19.01.2026 року справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП об`єднані в одне провадження на підставі ст. 36 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнала частково та пояснила, що за вказаних у протоколі обставин вона, будучи на посаді в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області прийняла на роботу свого зятя ОСОБА_2 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року та свого чоловіка ОСОБА_3 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року, оскільки інших претендентів не було (село не велике і відсутні необхідні фахівці), а вказані особи раніше у 2012 році та у 2015 році приймались на роботу на ці ж посади до цього навчального закладу, добре зналися на цій роботі та її особливостях. Крім того, приймаючи їх на роботу, вона керувалася ст.27 Закону України «Про запобігання корупції», яка дозволяє працю в підпорядкуванні родичів у сільській та гірській місцевостях. Зауважень раніше від відділу освіти щодо цього питання не надходило. Лише 16.07.2025 року вона отримала лист відділу освіти із роз`ясненнями щодо питання врегулювання конфлікту інтересів, після чого вона 23.07.2025 року звернулась до центру зайнятості із заявою щодо потреби у навчанні фахівців. У 2025-2026 роках вона вже не приймала на роботу родичів. Наразі в котельні працюють прибиральниці по сумісництву.

Прокурор в судовому засіданні підтримала обставини, викладені у протоколах відносно ОСОБА_1 , в яких встановлено та повністю доведено порушення нею вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки, хоча вказані особи раніше приймались на ці посади даного навчального закладу, але ОСОБА_1 повинна була повідомити відділ освіти про намір прийняття на роботу її родичів. Крім того, ОСОБА_1 свою вину визнала. Просить визнати адмінпритягувану винною у вчиненні вказаних правопорушень та накласти на неї адміністративне стягнення в порядку ст.36 КУпАП у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вислухавши пояснення адмінпритягуваної, враховуючи позицію прокурора, дослідивши об`єднані матеріали справ, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя не вбачає у діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суддею досліджені наступні письмові докази: протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією № 5, № 6, № 7, № 8 копію листа Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №111 від 06.11.2025 року, копію наказу №33-К від 29.06.2023 року, копію посадової інструкції, копію списку працівників Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради 2025 рік, копію листа Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №115 від 17.11.2025 року, копію наказу №110-К від 22.10.2024 року, копію наказу №112-К від 22.10.2024 року, копію наказу №35-К від 15.04.2024 року, копію положення про преміювання працівників Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради, копію статуту Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради, копію актового запису про шлюб №1 від 30.01.1996 року, копію актового запису про народження №13 від 27.04.1975 року, копію актового запису про народження №10 від 22.11.1970 року, копію актового запису про шлюб №11 від 03.10.1993 року, копію листа відділу освіти Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №1624/1 від 17.11.2025 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).

Згідно з ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Диспозиції обох частин цієї статті є бланкетними, тому для визначення усіх ознак протиправного діяння необхідно керуватись Законом України «Про запобігання корупції».

За положеннями підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі по тексту Закон № 1700-VII) посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Для даних осіб Закон України «Про запобігання корупції» встановлює алгоритм дій для запобігання та врегулювання конфлікту приватних та службових інтересів, що має на меті недопущення втрати довіри до службової особи та до органу, в якому вона працює.

Так, стаття 28 Закону зобов`язує цих осіб: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - НАЗК чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Невиконання даних зобов`язань відповідним суб`єктом тягне відповідальність за ч.1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Правилами ст. 22 Закону № 1700-VII закріплено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Як встановлено, ОСОБА_1 , будучи на посаді директора від імені Акрешорської гімназії підписала накази № 112-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_4 » та №110-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » від 22.10.2024 згідно яких прийняла близьких осіб (чоловіка та зятя) на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року та попередньо не повідомила про намір видати такі накази відділ освіти.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06.10.2010 у справі № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки / пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміну «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 22.10.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правової презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини. Окрім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доказувати свою непричетність до скоєння порушення.

У ч. 1 ст. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст. 172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», вбачається, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 1ст. 172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Так, відповідно до ч.1 ст. 172-7 КУпАП адміністративним правопорушенням за цією нормою права є неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. А згідно з ч.2 ст.172-7 КУпАП адміністративним правопорушенням за вказаною нормою права є вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, диспозиції ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП є бланкетними і лише описують безпосередньо саму суть цих адміністративних правопорушень, але для повного визначення їх ознак відсилають до інших галузей права, тобто, до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну правопорушення, пов`язаного з корупцією, про який йдеться мова у главі 13-А («Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією») КУпАП міститься у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», і є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить відповідний розділ V Закону України «Про запобігання корупції», зокрема ч.1 ст.28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Таким чином, бланкетні диспозиції ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є Закон України «Про запобігання корупції».

У відповідності до п.2 примітки ст.172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Таке ж визначення реального конфлікту інтересів міститься і в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Значення терміну реальний конфлікт інтересів, визначено в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, з викладеного слідує, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її представницькі повноваження можуть і не суперечити один одному.

Аналіз вказаних термінів вказує на те, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів слід безпосередньо встановити наступні обставини: чи наявний інтерес; чи суперечить він службовим або представницьким повноваженням; чи така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення цих фактів в обов`язковому порядку має бути відображено в протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

За змістом ч.1 ст.27 Закону № 1700-VII:

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Особи, які претендують на зайняття посад, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомити керівництво органу, на посаду в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі близьких їм осіб.

Положення абзаців першого та другого цієї частини не поширюються на:

1) народних засідателів і присяжних;

2) близьких осіб, які прямо підпорядковані один одному у зв`язку з набуттям одним з них статусу виборної особи, крім випадків прийняття близької особи на роботу помічником-консультантом народного депутата України, помічником-консультантом депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим, помічником-консультантом депутата місцевої ради;

3) осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами), а також гірських населених пунктах.

Отже, в силу ст.27 № 1700-VII дії адмінпритягуваної щодо підписання наказів про прийняття на роботу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у гірській сільській місцевості не містять ознак конфлікту інтересів, а відповідно не було обов`язку щодо повідомлення відповідного відділу освіти про даний факт.

У протоколах про адміністративні правопорушення не встановлено, як не встановлено й під час розгляду справи в суді, яким чином приватний інтерес ОСОБА_1 в прийнятті на роботу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суперечить її службовим обов`язкам, як директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області. До того ж, відповідний відділ освіти погоджував відповідні накази ОСОБА_1 без зауважень.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як стверджувала в судовому засіданні сама ОСОБА_1 , вона, підписуючи вказані накази про прийняття на роботу, була впевнена у законності своїх дій та їх відповідності ст.27 ЗУ «Про запобігання корупції».

Таким чином, провівши аналіз змісту доказів, наявних в матеріалах справи, суддя вважає, що матеріалами справ про адміністративне правопорушення не доведено існування реального конфлікту інтересів, оскільки у ОСОБА_1 не було приватного інтересу та суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП.

П.1 ч.1 ст.247 КУпАП: провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, враховуючи докази по справі, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, суддя вважає, що обставини, які викладені у вказаних протоколах про адміністративні правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, тому, оцінивши надані суду докази, суддя вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 221,247,251, 252, 268,280,283,284,287,289 КУпАП, суддя

УХВАЛИЛА :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Д.С. Драч