Провадження № 3/638/156/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Невеніцина Є.В., за участю секретаря Лєбєдєвої А.О., захисника Савченка В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2025 в 00 годин 47 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Astra» номерний знак НОМЕР_1 по м-ну Конституції, 9 у м. Харкові в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510, результат 1,44 проміле.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи.

Захисником Савченком В.А. подане клопотання, в якому він просить закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адмінправопорушення. Мотивуючи клопотання вказав, що поліцейським не виявлено та не оголошено ознаки алкогольного сп`яніння. Водночас, вказані у письмових матеріалах ознаки сп`яніння не відповідають дійсності та є надуманими. Вказане свідчить про порушення порядку огляду особи на стан сп`яніння. Крім цього, захисник вбачає у діях поліцейських провокацію правопорушення, у зв`язку з тим, що один з них на запитання ОСОБА_1 про те, чи є сенс їхати у лікарню, повідомив останньому, що немає, адже результат буде такий самий, як і за Драгером. На думку захисника, такими діями інспектор поліції спонукав особу на погодження із результатом огляду на місці та відмову від проведення огляду в медзакладі, що свідчить про відсутність добровільності у позиції його підзахисного з цього приводу. Також вказав, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тому його огляд повинен проводитися за правилами ст. 266-1 КУпАП та Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців ЗС України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду. При цьому, огляд проведено поліцейським, який в цьому випадку не є уповноваженою особою. Вказане свідчить про порушення порядку проведення огляду, наслідком чого є його недійсність та визнання отриманих доказів недопустимими.

В судовому засіданні захисник Савченко В.А. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на викладені у клопотанні доводи.

Незважаючи на вказану позицію сторони захисту, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, яке мало місце 10.11.2025 в 00 год. 47 хвил. та полягало у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується наступними доказами:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 508511 від 10.11.2025, згідно якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.11.2025;

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя;

-роздруківкою тесту Alcotest 7510 ARLM-0336 від 10.11.2025, час 01 год. 03 хв. стосовно ОСОБА_1 , результат 1,44 проміле;

-рапортом інспектора патрульної поліції Фатєєва Д. із викладенням обставин вчинення адміністративного правопорушення та його документування;

-відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано наступне. Працівники поліції зупиняють ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , поліцейський просить водія зробити видих, після чого пропонує йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погоджується та проходить тест за допомогою газоаналізатора, результат 1,44 проміле. Після чого поліцейський запитує у ОСОБА_1 , чи згоден він із результатам та чи бажає пройти огляд в лікарні, на що останній запитує, чи є в цьому сенс, поліцейський відповідає, що, напевно, сенсу немає, адже показник великий. Надалі ОСОБА_1 погоджується із результатом тесту та підписує роздруківку та інші документи. Також, ОСОБА_1 роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»), суд враховує наявність узгоджених між собою, належних та допустимих доказів, які вказують на наявність порушення в діях ОСОБА_1 п. 2.9.а ПДР України, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, у розумінні ст. 251 КУпАП, визнає їх належними, допустимими та такими, що повністю доводять вину ОСОБА_1 у вказаному вище правопорушенні.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту не спростовують вказані висновки суду у зв`язку з наступним.

Стосовно відсутності встановлення ознак алкогольного сп`яніння, суд вказує, що поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння після того, як на прохання поліцейського водій зробив видих у його бік.

Дійсно, поліцейські не повідомляли ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, проте, суд не вважає вказану обставину такою, що поставила під сумнів справедливість процедури виявлення правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності.

До такого висновку суд дійшов за результатами оцінки обставин по справі в цілому та враховуючи, зокрема те, що ОСОБА_1 не просив поліцейських повідомити йому виявлені ознаки сп`яніння, у нього не виникло запитань щодо підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, навпаки, він одразу погодився пройти такий огляд. Крім цього, став пропонувати поліцейському поспілкуватися без відеофіксації. З розмови між поліцейськими слідує, що інспектор, який просив ОСОБА_1 зробити в його бік видих, чув від водія запах алкоголю.

Переглядом відеозапису встановлено, що у поліцейського дійсно були наявні підстави для визначення ознак алкогольного сп`яніння, зокрема такої, як порушення мови.

За результатами судового розгляду встановлено, що в діях працівників поліції свавільного, упередженого підходу не вбачається, порушень прав ОСОБА_1 та порядку огляду особи на стан алкогольного сп`яніння не допущено.

Щодо провокації вчинення правопорушення, що мала місце, на думку сторони захисту, суд зазначає наступне.

З відеозапису з бодікамери поліцейського слідує, що працівник поліції на запитання ОСОБА_1 щодо необхідності їхати в медичний заклад, висловив своє власне припущення, що, непевно, в цьому немає сенсу, пояснивши таку думку великим рівнем алкоголю, встановленого алкотестером.

При цьому, прохань, вимог, наполегливих порад щодо вчинення тих чи інших дій працівник поліції ОСОБА_1 не висловлював, тиску, незаконного впливу не здійснював, до певного виду поведінки не схиляв. Водій, за встановлених судом обставин, був повністю вільним у прийнятті рішення стосовно згоди із результатом тестування та необхідності проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Вказані обставини виключають провокацію правопорушення з боку працівників патрульної поліції, а тому доводи захисту в цій частині є необгрунтованими.

Стосовно доводів захисту про порушення працівниками поліції вимог ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає, що з дослідженого відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції знаходиться у цивільному одязі, не повідомляє, що є військовослужбовцем та виконує обов`язки військової служби. Не надано доказів виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби на час складання матеріалів й при розгляді справи судом. Тому підстави для залучення для проведення огляду на стан сп`яніння посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у працівників поліції були відсутні, як й відсутні законні підстави для суду для визнання огляду недійсним відповідно до приписів ч. 9 ст. 266-1 КУпАП.

Таким чином, захистом не зазначено та судом не встановлено порушень, які б ставили під сумнів законність та справедливість процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для визнання доказів недопустимими та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Окрім клопотань, що вирішені судом із ухваленням письмових постанов, захисником заявлено клопотання про виклик до суду для надання роз`яснень ст. лейтенанта поліції Фатєєва Д.В. Постановою суду від 04.02.2026, прийнятою без видалення до нарадчої кімнати, в задоволенні даного клопотання відмовлено.

Таким чином, доводи сторони захисту не спростовують висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.9.а ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно із ч. 1,2 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

На підставі вищевказаного, з урахуванням ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням транспортними засобами, кожне із яких є обов`язковим, у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,6 грн., які підлягають стягненню з правопорушника.

Керуючись ст. 40-1, 130, 251-252, 279, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665,6 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього буде застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя Є.В. Невеніцин