Справа № 302/1015/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/682/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Белли В. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.08.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 , непрацююча, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 657839 від 16.07.2024 та постанови судді від 19.08.2024 вбачається, що 16.07.2024 о 21 год 22 хв по вул. Георгія Добри в селищі Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Renault KANGOO» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alkotest Drager 6820». Результат огляду 1,39 ‰. Від керування транспортним засобом відсторонено шляхом передачі автомобіля тверезому водію. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Белла В. М. просить постанову судді від 19.08.2024 скасувати та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а тому постанова не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що поліцейські під час зупинки ОСОБА_1 за отриманою інформацією про вчинення нею адміністративного правопорушення, діяли заздалегідь незаконно, всупереч пункту 22 розділу ІІ Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та

-2-

підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 15.11.2017 за № 930. Жодних інших підстав для зупинки керованого ОСОБА_1 автомобіля у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» у поліцейських не було, так як жодних порушень чинних Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом не допускала. В силу наведених обставин вважає, що проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння та результати такого огляду слід визнати недопустимими доказами. Також зазначає про порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП під час проведення огляду ОСОБА_1 , оскільки фактично огляд ОСОБА_1 був проведений о 21 год 24 хв, а направлення, наявне в справі, поліцейськими надано тільки о 21 гд 30 хв, тобто псля проведення огляду, що вказує на його недопустимість як доказу.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її захисник-адвокат Белла В. М. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Останні повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. Указані обставини свідчать про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання, і вони вважаються належним чином повідомленими. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Також приймається до уваги заява Яков С. Ф. про можливість розгляду справи без її участі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката Белли В. М. задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

-2-

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, її вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 657839 від 16.07.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 657839 від 16.07.2024 вбачається, що 16.07.2024 о 21 год 22 хв по вул. Георгія Добри в селищі Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Renault KANGOO» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alkotest Drager 6820». Результат огляду 1,39 ‰. Від керування транспортним засобом відсторонено шляхом передачі автомобіля тверезому водію. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-4-

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: роздруківкою тесту № 137 від 16.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 о 21 год 24 хв 16.07.2024 знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, проміле 1,39; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; рапортом про отримання 16.07.2024 повідомлення за яким, водій (жінка) транспортного засобу «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, перебуває у стані алкогольного сп?яніння та додатком у вигляді СD-диска з відеоматеріалами правопорушення.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 657839 від 16.07.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористалася ОСОБА_1 , надавши пояснення про те, що випила одну пляшку пива.

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором СРПП ВП № 1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Марюничем В. В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 657839 від 16.07.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось їй за провину.

Також поліцейськими у протоколі зазначено, що огляд водія проведений, у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду на стан сп`яніння 1,39 проміле. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 підписала без застережень.

Із записів нагрудних камер, наданих працівниками поліції встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «Renault KANGOO», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , а також те, що

-5-

працівник поліції при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 виявив в останньої ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та пред`явив ОСОБА_1 вимогу щодо проходження огляду на стан сп`яніння, на що остання погодилася пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, пройшов такий огляд за допомогою приладу «Драгер», результат огляду показав 1,39 проміле. Працівник поліції запитав у ОСОБА_1 чи погоджується з результатом, на що остання ствердно відповіла, що погоджується, так як вжила одне пиво, після чого працівник поліції запропонував їхати до лікаря нарколога, однак ОСОБА_1 сказала, що згідна з результатом. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно неї буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, роз`яснив права та перейшов до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відеозапис, наявний у матеріалах справи надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбулися, не можуть бути спростовані та мають істотне значення для розгляду справи.

Також апеляційний суд врахоує, що результат тесту ОСОБА_1 , проведеного працівниками поліції, а саме 1,39 проміле, більш ніж у 6 разів перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле) та беззаперечно вказує на перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.

Що стосується наведених захисником доводів в апеляційній скарзі з приводу того, що матеріали справи відносно ОСОБА_1 складені з грубими порушеннями чинного законодавства України, апеляційний суд вважає їх безпідставними, та такими, що не спростовують факту вчинення останньою адмінінстративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту про суперечність часу огляду на виявлення стану алкогольного сп?яніння та зафіксованого в подальших процесуальних документах, жодним чином не впливають на законність проведення процесуальної дії в частині проведення огляду з метою визначення стану алкогольного сп?яніння за наявності відповідних ознак.

Наведені інші доводи сторони захисту не досягають того рівня, які можуть свідчити про істотність недоліків та суттєвого порушення умов проведення процесуальної дії, а саме огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп?яніння, наслідком чого могло би бути визнання недопустимим як доказу протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно уникнення ОСОБА_1 відповідальності за умисно вчинене нею адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколу. Всупереч доводів апеляційної скарги, доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Отже вказаним відеозаписом, долученим до матеріалів справи, спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння, а тому такі доводи апеляційний суд відхиляє.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

-6-

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд ураховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 , відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про її особу, не вбачається.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність застосування ст. 38 КУпАП та закриття провадження у справі апеляційним судом на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, слід зважити на таке.

Частина 6 статті 38 КУпАП визначає, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП 16.07.2024. Адміністративне стягнення на неї судом першої інстанції накладено 19.08.2024, тобто в межах строку, визначеного ч. 6 ст. 38 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду в п. 20 постанови від 30.08.2023 (справа № 208/712/19, провадження № 13-47зво22) вказала, що за практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах:«Езтюрк проти Німеччини» (Oztыrk v. Germany) від 21.02.1984, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v.Austria) від 23.10.1995, заява № 15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23.09.1998, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepkav.Ukraine) від 06.09.2005, заява № 61406/00).

-7-

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в п. 21 вказаної постанови зазначила, що згідно із законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не Кримінального процесуального кодексу України, а КУпАП.

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду надано правовий висновок про те, що справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП належать до сфери регулювання саме нормами КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КУпАП не передбачено можливості закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду строків давності. Тому посилання захисника на позицію певних судів апеляційної інстанції в даному випадку є безпідставним.

Разом з тим, обмеження строків давності притягнення до адміністративної відповідальності обумовлено цілями і задачами законодавства про адміністративну відповідальність і дискреційними повноваженнями законодавця з визначенням меж публічного переслідування за вчинення правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Белли В. М. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення нормативно-правових актів про те, що сторони провадження в справах про адміністративні правопорушення є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; та те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвката Белли В. М. залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.08.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя