ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу адвоката Букур М.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення 08 грудня 2024 року о 15 год. 03 хв. в м. Павлоград по вул. Дніпровська, буд. 412, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser 150», д.н.з. НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась в попутному напрямку. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Пасажир автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.4 ПДР, за що ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Букур М.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, просив визнати причини пропуску строку поважними.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Під час судового засідання були присутні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисник Букур М.Є., представник потерпілої адвокат Ткач Т.В., про що зазначено у постанові суду. Так, ОСОБА_1 у судовому засіданні надавала пояснення по справі, свою провину не визнала, була присутня під час оголошення судового рішення, її було роз`яснено строки та порядок оскарження постанови суду. В судовому засіданні її інтереси представляв професійний юрист - адвокат Букур М.Є., який будучи фахівцем у галузі права, який надає юридичну допомогу не міг бути необізнаним про порядок та строки оскарження постанови суду першої інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_1 безумовно була обізнана про розгляд судом складеного відносно неї адміністративного матеріалу, скористалась правом брати участь у судовому засіданні, надала пояснення, була обізнана про існування оскарженого нею судового рішення, однак не вжила належних заходів для його апеляційного оскарження у визначений десятиденний строк.

З апеляційною скаргою адвокат Букур М.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся через суд першої інстанції 15 січня 2026 року, тобто після спливу 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду з моменту її проголошення, а також отримання копії оскарженої постанови.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд наголошує, що положеннями КУпАП не передбачено те, що початок строку на апеляційне оскарження встановлюється днем отримання копії постанови суду або через юридичну необізнаність, за умови, що учасники процесу знали про розгляд справи і мали можливість з`явитись до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Апеляційний суд наголошує, що адвокатом Букур М.Є. у клопотанні взагалі не наведено причин, які б унеможливлювали своєчасно скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом строк.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, адвокат Букур М.Є. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка надійшла до Дніпровського апеляційного суду 30 жовтня 2025 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року адвокату Букур М.Є. було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 та її захисник Букур М.Є. були обізнані про перебіг судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, були присутні у суді першої інстанції, знали про наявність відносно ОСОБА_1 оскаржуваної постанови, про що свідчить подані неодноразово апеляційні скарги. Посилання захисника Букур М.Є. про те, що він дізнався про наявність відносно ОСОБА_1 оскаржуваної постанови від 13.08.2025 року лише у жовтні 2025 року, спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вже вирішено.

Повторний апеляційний перегляд аналогічних вимог чинним КУпАП не передбачено. Фактично апелянт не погоджується з результатами апеляційного розгляду його вимог щодо відмови в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п.40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03.04.2008, визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.

Положення ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП регламентують, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Чинним КУпАП не передбачено повторність розгляду питань, які вже було вирішено.

З огляду на викладене, враховуючи вказані обставини і вимоги закону, вважаю за необхідне відмовити ОСОБА_4 в поновлені строку на апеляційне оскарження та повернути апеляційну скаргу, оскільки пропущено строк апеляційного оскарження з неповажних причин.

Керуючись ст. ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника Букур Максима Євгеновича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, через неповажність причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко