КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/783/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Маншиліної Катерини Олегівни, переглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку

України, проживаючу за адресою:

АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн, -

установив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №478281 від 09 жовтня 2025 року, 27 вересня 2025 року о 17 год 58 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Леонтовича, 7 в м. Києві, не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила наїзд на автомобіль «Мазда» д.н.з. НОМЕР_2 .

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №478284 від 09 жовтня 2025 року, 27 вересня 2025 року о 17 год 58 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Леонтовича, 7 в м. Києві, та будучи причетною до ДТП, місце пригоди залишила.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.10.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, остання подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року в зазначеній частині та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не були враховані її пояснення про те, що вона дійсно рухалася на автомобілі Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 приблизно о 18 год. 00 хв. була по вул. Леонтовича, шукала паркомісце, потім подзвонив телефон і ОСОБА_1 поїхала і не бачила та не відчула зіткнення з іншим автомобілем, оскільки в авто грала музика помірної гучності, нових пошкоджень на авто яким вона керувала не було.

Зазначила, що якщо б вона відчула якесь зіткнення з місця пригоди не поїхала б, не було ніякого умислу, оскільки автомобіль застрахований.

Якщо б відчула якесь зіткнення, то вийшла б з авто і одразу б викликала поліцію, тому що усвідомлює відповідальність.

Подія, яка сталася, була незначною, яку вона не сприйняла, не відчула ані звуку, ані удару, який би свідчив про контакт транспортних засобів і через це продовжила рух, будучи переконаною, що ніякої події не відбулося.

Через 10 днів як їй подзвонили з поліції вона одразу до них приїхала, не скриваючись і написала пояснення, що свідчить про те, що наміру уникнути відповідальності в неї не було.

Також зазначила, що у матеріалах немає доказів що їй було відомо про подію, що вона усвідомлювала факт ДТП, що вона мала обов`язок залишатись на місці, що вона умисно поїхала.

Разом із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що вона не була присутня у судовому засіданні, призначеному на 13 листопада 2025 року, а оскаржувану постанову отримала тільки 19 листопада 2025 року, відтак була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу. Оскільки пропуск строку спричинений незалежними він неї обставинами, вважає, що причини пропуску є поважними та підлягають поновленню.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки наведені у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами справи. Крім цього, матеріали справи не містять підтвердження того, що постанова надсилалась ОСОБА_1 . При цьому, апеляційна скарга нею була подана 01 грудня 2025 року.

З цих підстав суд задовольняє клопотання ОСОБА_1 та поновлює їй строк на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник Маншиліна К.О. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Маншиліну К.О., перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме залишення місця ДТП. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 не заперечує та постанову місцевого суду в цій частині не оскаржує.

Відтак, в зазначеній частині постанова місцевого суду не переглядається.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в її апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема даними протоколів про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2025 року серії ЕПР1 №478281 та серії ЕПР1 №478284, карткою обліку адміністративного правопорушення, схемою місця ДТП від 27 вересня 2025 року, письмовими поясненнями Майстренка Р.В. , рапортом інспектора взводу №2 роти №7 бат №3 УПП у м. Києві Майстренка Р., реєстраційною карткою ТЗ, письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Так, статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктом 2.10.а Правил дорожнього руху визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Таким чином умовою відповідальності за порушення ст. 122-4 КУпАП відповідальності підлягає особа, яка залишила місце ДТП після його вчинення.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №478284 від 09 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.10 (а) ПДР, а саме те, що вона, будучи причетною до ДТП, покинула місце пригоди.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, та покликання на те, що вона не відчула того, що відбулось зіткнення, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, на підтвердження зазначених доводів ОСОБА_1 не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції враховує письмові пояснення потерпілого ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_1 , та бере до уваги характер пошкоджень транспортних засобів і приходить до висновку, що остання не могла не відчути зіткнення, оскільки зіткнення з будь-якою перешкодою, в даному випадку з іншим автомобілем безумовно здійснює вплив на фізичні характеристики руху автомобіля, який здійснив таке зіткнення.

Всупереч тверджень апелянта, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскарженій постанові в повній мірі врахував характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст.ст. 33, 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду К.П. Приходько