ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу захисника Францена Юрія Ігоровича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ноозерянка Олевського району Житомирської області, громадянина України, військовослужбовця, командира відділення технічного обслуговування автомобільного взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 29 листопада 2025 року приблизно о 21 годині 30 хвилин молодший сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , під час виконання обов`язків військової служби вживав алкогольні напої та перебував у нетверезому стані, де на території кафе Пивні вуса, яке розташоване по АДРЕСА_2 , в результаті конфлікту з відпочиваючою особою, отримав проникаючі ножові поранення грудної клітини та селезінки. Після чого був доставлений до хірургічного відділення КП «ЦРЛІЛ Самарівського району», де за допомогою приладу «Alcotest Drager 5510» його було протестовано та встановлено, що вміст алкоголю в крові становить 2,21 % проміле, правопорушення вчинено в умовах особливого періоду.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та постановити нову постанову, якою закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав оцінки тій обставині, що подія відбулася у цивільному закладі, ОСОБА_1 у цей час не перебував на території військової частини та не виконував обов`язків військової служби.

Вказує, що результати огляду на стан спяніння, проведеного в лікарні під час надання екстренної допомоги, не можуть бути належним доказом виконання обовязків служби. Протокол був складений лише 06.12.2025 року, через тиждень після госпіталізації.

ОСОБА_1 (в судовому засіданні) та його захисник Францен Ю.І. (в режимі відеоконференції) підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується:

- поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими ним у судовому засіданні, якими останній фактично підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення;

- протоколом про адміністративне правопорушення № 20 від 06.12.2025, яким зафіксовано факт правопорушення;

- рапортом т.в.о. командира роти матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 01.12.2025 за фактом події;

- довідкою КП «ЦРЛІЛ Самарівського району» № 591, відповідно до якої 29.11.2025 о 23.35 ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, результат 2,21 % проміле;

- витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.01.2025 № 22 про призначення молодшого сержанта ОСОБА_1 на посаду командира відділення технічного обслуговування автомобільного взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ;

- довідкою КП «ЦРЛІЛ Самарівського району» про порання ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наявні у справі докази.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Частина 1 статті 172-20 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Пунктом 11 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, передбачено, що у разі відмови військовослужбовця/військовозобов`язаного від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена посадова особа із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії військовослужбовця/військовозобов`язаного щодо ухилення від огляду.

Стаття 266-1 КУпАП передбачає, що під час проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у порушення цих норм, уповноваженою посадовою особою, яка склала відносно ОСОБА_1 протокол, не застосовувались технічні засоби відеозапису, про що свідчить відсутність у матеріалах справи будь-яких відеозаписів та даних про застосування технічних засобів відео зйомки.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на наявність свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час огляду на стан спяніння ОСОБА_8 є сумнівними, оскільки їх письмові пояснення отримані 10.12.2025 року, в той час, як протокол про адміністративне правопорушення складено 06.12.2025 року.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що складений щодо ОСОБА_8 протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП України, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище обставини.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять таких доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що дії чи бездіяльність ОСОБА_1 створили передумову для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 з огляду на наведені вище обставини є необґрунтованим і не узгоджується як із вимогами КУпАП та наявними у матеріалах справи доказами, так і з установленими апеляційним судом обставинами.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Водночас, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а наведені у постанові суду докази не містять у собі достатніх даних про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, висновки викладені у постанові місцевого суду, давши оцінку фактичним обставинам справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав та у порушення вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності і, як наслідок, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов передчасного і помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з чим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП є незаконним, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Францена Юрія Ігоровича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун