Справа №949/36/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558271 від 03 січня 2026 року, ОСОБА_1 того ж дня о 20 год. 11 хв. в м. Дубровиця по вул. Миру керуючи транспортним засобом марки MUSSTANG REGION ST 200, б/н, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1. а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558284 від 03 січня 2026 року, ОСОБА_1 того ж дня о 20 год. 11 хв. в м. Дубровиця по вул. Миру керуючи транспортним засобом марки MUSSTANG REGION ST 200, б/н, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подано за допомогою проблискового маячків синього і червоного кольору не зупинився, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558277 від 03 січня 2026 року, ОСОБА_1 того ж дня о 20 год. 11 хв. в м. Дубровиця по вул. Миру керував транспортним засобом марки MUSSTANG REGION ST 200, без номерного знаку, чим поручив вимоги п. 2.9 в Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

При складанні протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 письмові пояснення не надавав, при цьому протоколи про адміністративні правопорушення підписав.

Вказані адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП постановами судді від 29 січня 2026 року об`єднані в одне провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 та його законний представник не з`явилися та не повідомили причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду адміністративних матеріалів були повідомлені своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відтак, ОСОБА_1 та його законний представник, знаючи, що на розгляді в суді відносно ОСОБА_1 перебувають матеріали справи про адміністративне правопорушення, проявили байдужіть до результатів розгляду такої.

Виходячи з положень ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, не є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Отже, ураховуючи вищенаведене, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 та його законного представника, як небажання останніх особисто прийняти участь в розгляді справи в суді та вирішує розглянути справу за відсутності останніх.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки

У статті 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, в тому числі, передбачене статтями 126, 122-2 та 121-3 КУпАП, розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України" згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Тож, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтями 126, 122-2 та 121-3 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її законного представника.

Так, оскільки у відповідності до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтями 126, 122-2 та 121-3 КУпАП не є обов`язковою, тому, враховуючи наведені положення, вважаю за можливе розглянути справу за наявними доказами за відсутності ОСОБА_1 та його законного представника, які не виявили бажання прибути до суду для розгляду справи відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до загальних положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 130 у відповідній редакції (далі - ПДР), ці правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 9 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Згідно п. 2.1 а Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до диспозицій ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність також за керування транспортним засобом особою, яка не має керування таким транспортним засобом

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Згідно п. 8.9 б) Правил дорожнього руху України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою, в тому числі, увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу або гучномовного пристрою.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

У відповідності до п. 2.9 в Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 121-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом без номерного знака.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 283 КУпАП, постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Основними доказом по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень є протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558271, серії ЕПР1 №558284, серії ЕПР1 №558277 від 03 січня 2026 року та відеозапис з нагрудної боді-камери патрульного поліцейського та відеореєстратора, яким підтверджуються зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення обставини.

Вказані докази є узгодженими між собою, отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Зважаючи на вказане, вважаю, що відомості у протоколах про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив пункти 2.1а, 2.4, 2.9 в ПДР України, є достовірними та допустимими доказами.

Також суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції та доказів на підтвердження факту істотних порушень ними, під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, як і не містять доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки складу правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а його вину у вчинених правопорушеннях доведена повністю.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Проте, ч. 2 ст. 13 КУпАП визначено, що у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, частинами першою, другою і третьою статті 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив вказані адміністративне правопорушення у віці від 16 до 18 років.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 скоїв грубі правопорушення, які у випадку їх не виявлення працівниками поліції, могли потягнути за собою тяжкі наслідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КУпАП, підстав для застосування до неповнолітнього ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу, з огляду на характер правопорушень, не вбачається, тому він підлягає відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Водночас, у ході розгляду справи, судом, у відповідності до ст.ст. 34, 35 КУпАП, не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення.

Таким чином, з огляду на вказане та зважаючи на характер вчинених правопорушень, які є потенційно загрозливими для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, особу правопорушника, ступінь його вини, суд вважає необхідним притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення за правилами ст. 36 КУпАП, в межах санкції статті встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме у виді штрафу, що відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, та буде достатнім і необхідним для виховання особи, запобігання новим правопорушенням та повністю досягне мети його застосування.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення

Керуючись ст.ст. 40-1, 284, 287, 294, 308 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосувати до нього адміністративні стягнення:

- за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. (три тисячі чотириста гривень).

- за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. (сто п`ятдесят три гривні);

- за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн. (одна тисяча сто дев`яносто гривень);

На підставі ст. 36 КУпАП України, шляхом поглинання менш суворого адміністративного стягнення більш суворим, остаточно застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. (три тисячі чотириста гривень)

(Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Рівненській області/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012494, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0017001, призначення платежу: адміністративний штраф, протокол серії ЕПР1 №558271, ЕПР1 №558284, ЕПР1 №558277).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 6800 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.