ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9181/25 Номер провадження 33/814/292/26Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

захисника-адвоката Таранушенка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скарг ою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 16 червня 2025 року о 22:54 год. в м. Полтава, вул. Великотирнівська, 7, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, за допомогою алкотестеру Драгер, результат 0,3%, з яким водій погодився, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема посилається на безпідставність зупинки керованого ним автомобіля, епізодичність долучених до справи відеозаписів, відсутність направлення на огляд водія та пропозиції пройти огляд в медичному закладі, неправомірність складання протоколу під час повітряної тривоги, що на його думку є підставою для скасування судового рішення.

Вважає, що отриманий результат огляду 0,3% не підтверджує стан алкогольного сп`яніння, оскільки згідно норм міжнародного права в галузі дорожнього руху, мінімальна межа вмісту алкоголю повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що згідно таблиці перерахунку становить 0,5 проміле.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами є:

протокол серії ЕПР 1 №364001 складений 17.06.2025 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , з приміткою щодо залишення транспортного засобу за місцем зупинки та письмовими поясненнями водія «Надам в суді»,

роздруківка з алкотестеру Драгер 6820 з зазначенням проходження огляду ОСОБА_1 з результатом 0,3%, станом на 23:35 год. 16.06.2025,

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та згодою водія щодо результатів огляду з показником 0,3%,

пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння,

відеозапис з відеореєстратора та бодікамери працівника поліції.

Зазначені докази в своїй сукупності містять дані про подію правопорушення та не були спростовані під час розгляду апеляційної скарги.

Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з відеореєстратора службового авто вбачається рух автомобіля Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_1 .

Після зупинки ТЗ, під час спілкування поліцейський повідомляє про виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, у зв`язку з чим пропонує водію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я.

При цьому, останній повідомляє, шо таким закладом є Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева на вул. Медична, 1.

Після згоди водія пройти огляд на місці зупинки працівниками поліції також було залучено 2 свідків, в присутності яких та одночасно під відеозапис бодкамери, ОСОБА_1 продув алкотестер з позитивним результатом 0,30%, з яким був згоден, про що свідчить здійснений ним напис «Згоден».

Після відібрання пояснень у свідків та роз`яснень прав водію, на останнього було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність зупинки керованого ОСОБА_1 транспортним засобом не може розглядатись як обставина, яка виключає його вину в скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та не є безумовною підставою для застосування правового принципу щодо «отруйності плодів отруйного дерева».

При цьому жодних заперечень чи незгоди з фактом безпідставної, на його думку, зупинки, водій ОСОБА_1 працівникам поліції не висловлював.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що саме по собі твердження про безпідставність зупинки транспортного засобу не може розглядатись як достатня та самостійно підстава для закриття провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в силу п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апелянта щодо порушення відеофіксації події, а саме наявність перерви між відеозаписом автомобільного відеореєстратора та бодікамери поліцейського не приймаються до уваги, оскільки записи здійснювались на різні записуючі прилади, що технічно унеможливлює безперервність відеозйомки.

Натомість на відеореєстраторі зафіксовано рух автомобіля та керування ним саме ОСОБА_1 , а на відеозаписі з бодікамери працівника поліції зафіксовано весь перебіг події, починаючи з моменту розмови з водієм, виявлення у нього ознак сп`яніння, проведення процедури огляду, складання протоколу.

Зазначений перебіг подій зафіксовано у безперервному режимі відеозйомки.

Окрім того, незважаючи на те, що ст. 266 КУпАП передбачено залучення свідків в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису, працівниками поліції для повноти проведення процедури огляду також додатково були залучені два свідки.

Посилання апелянта на відсутність направлення водія на огляд до медичної установи, що на його думку свідчить про порушення проведення процедури огляду, відхиляється апеляційним судом, оскільки направлення заповнюється працівником поліції у разі направлення водія до закладу охорони здоров`я. З огляду на згоду водія з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння отриманим на місці зупинки ТЗ, у поліцейського не було підстав для оформлення направлення до медичної установи.

Власним помилковим тлумаченням є позиція апелянта щодо необхідності застосування норм міжнародного права згідно яких мінімальна межа вмісту алкоголю повинна становити 0,5 проміле.

Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974, зі змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01.05.1971, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0.50 г чистого алкоголю на літр крові або 0.25 мг на літр повітря, що видихається.

Згідно з п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Таким чином, наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Однак, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0.25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де законодавчо встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 проміле.

При застосуванні приладу «Drager» 6820 для огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був встановлений результат - 0,30 ‰, що є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як це передбачено п. 7 розділу ІІ вищезазначеної інструкції

Що стосується наданої в апеляційному суді відповіді КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей ПОР» на запит адвоката Розановій М. від головного лікаря вказаного комунального підприємства, щодо тлумачення вмісту етанолу в крові їх функціональній оцінці, апеляційний суд не приймає до уваги вказаний доказ, оскільки останній надано на запит захисника, який не приймає участь у справі. Інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляє ОСОБА_4 .

При цьому сам зміст відповіді від 21.01.2026 на запит адвоката Розановій М. суперечить попередній відповіді від 05.01.2026 на запит адвоката Таранушенка І. щодо відсутності в комунального підприємства компетенції надавити наукове тлумачення критеріїв і станів сп`яніння, з одночасним роз`ясненням встановлення обставин щодо сп`яніння в порядку проведення відповідних експертиз.

Таким чином, під час апеляційного перегляду по справі не встановлено порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, наявність яких могла свідчить про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.

Порушень законодавства, які ставили-б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна