ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В. за участю адвоката Грамчук М.О,, розглянувши матеріали, що надійшли з УПП в Запорізькій області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, військовослужбовець, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2025 року о 02-13 годині в м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 44 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW X5 д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів . Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилась, на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування відсторонена.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП її неявка не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Грамчук М.О., вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй правопорушення, про що подала до суду письмове клопотання. В обґрунтування позиції зазначила, що транспортний засіб BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований та не рухався, з часом під`їхали поліцейські попросили вийти з машини. В машині, на час коли під`їхали поліцейські, було три особи ОСОБА_1 та два її знайомі, які під`їхали до будинку в якому мешкають, припаркувались на парковці та перебували в машині не здійснюючи рух. З огляду на викладене, з відеозапису, який долучено до протоколу не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відтак, ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не керував автотранспортом та не перебував за кермом. Також, у пункті 10 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ №541970 від 16.12.2025 р. зазначено технічний засіб відеозапису Бк 474247, 474967, 474996. При цьому, відео, з боді камери поліцейського Бк 474247, 474967, 474996, яке є невід`ємним додатком до протоколу, зафіксовано не факт правопорушення ОСОБА_1 , а процес складання протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, з відеозаписів Бк 474247, 474967, 474996 вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження медичного огляду, а просила зачекати її командира посилаючись на внутрішні розпорядчі документи та просила викликати ВСП. При цьому, з цих же відеозаписів Бк 474247, 474967, 474996 вбачається, що працівники поліції не перевіряли координацію рухів чи реакцію очей водія на світло, чи невідповідність поведінки обстановці, проте зазначили в протоколі, що вбачать ознаки порушення координації руху, мови, поведінки тощо, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху .

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (далі Порядок); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (далі Інструкція №1395); ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У ч. 3 розділу І вказаної Інструкції № 1452/735 зазначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 2. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.3. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.4. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.5. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, у т.ч. долучений до матеріалів справи лазерний диск із відеозаписом з відео реєстраторів поліцейських, заслухавши пояснення захисника, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення повністю доведена та знайшла своє підтвердження доказами, дослідженими під час судового розгляду даної справи, а саме:

Відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№541970 від 16.12.2025 року згідно до якого 16.12.2025 року о 02-13 годині в м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 44 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW X5 д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів . Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилась, на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування відсторонена. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП .

Даний протокол відповідає вимогам ст.ст.254-256 КУпАП, складений уповноваженою особою, належним чином зазначено суть адміністративного правопорушення, відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи.

Окрім того, згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння поліцейським у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів та зазначено, що огляд не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

З долученого до матеріалів відеозапису працівники поліції рухаються за автомобілем, який у подальшому зупиняється на паркувальному місці, до нього підходять працівники поліції і у цей же час з автомобіля пасажирського сидіння виходить чоловік, за кермом перебуває ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейським у неї виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у тому числі і запах алкоголю з порожнини рота, та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 повідомила, що для того, щоб пройти огляд вона має дочекатися свого командира, після тривалого очікування командира, ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду, останній були роз`яснені її процесуальні права, зафіксована процедура виявлення працівниками поліції у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також відмова водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Вказаний відеозапис містить фіксацію невиконання вимог поліцейського і відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і є беззаперечним доказом відмови останньої від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, оцінюючи дані докази в сукупності суддя приходить до висновку, що вони є послідовними, доповнюють один одного з достатнім взаємним зв`язком між собою.

Застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію». Тому здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом. Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до суду не надано. Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 в будь-який спосіб не оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколів про адміністративне правопорушення в порядку КАС або до керівництва патрульної поліції з метою проведення службової перевірки. За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що дії працівників поліції відповідали приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», законів України «Про дорожній рух», «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й актом огляду на стан сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, медичним висновком та відеозаписом.

Суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених Інструкцією ознак сп`яніння.

При цьому всупереч протилежним аргументам суд зауважує, що жоден із нормативних документів не дає водієві та його захиснику права оспорювати таку вимогу поліцейського. З відеозапису зловживання поліцейського в цій частині не вбачається.

Суд зауважує, що поліцейський не зобов`язаний проводити медичні тести (на кшталт реакції зіниць на світло чи «пальце-носової проби») на місці зупинки, оскільки його обов`язок - виявити зовнішні ознаки сп`яніння, передбачені Інструкцією, та ініціювати огляд. Оцінка координації рухів здійснюється поліцейським шляхом безпосереднього спостереження за поведінкою особи, а не виключно шляхом спеціальних тестів. Таким чином, виявлення ознак алкогольного сп`яніння здійснюється шляхом безпосереднього спостереження за поведінкою особи, її мовленням та рухами. Нестійка хода, невпевнені рухи, порушення мовлення є достатніми зовнішніми проявами, які поліцейський вправі фіксувати, що і було відображено у Акті огляду на стан сп`яніння, направленні на огляд на стан сп`яніння, протоколі: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Зазначені в протоколі ознаки у вигляді порушення координації рухів та мови відповідають переліку, визначеному Інструкцією МВС №1452/735, і є достатніми підставами для висновку про наявність зовнішніх ознак сп`яніння та ініціювання огляду у встановленому законом порядку, а тому ці доводи захисту судом відхиляються.

Незважаючи на зайняту позицію захисником вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№541970 від 16.12.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР на ім`я ОСОБА_1 відеозаписом з нагрудних камер поліцейських з місця події.

Звертає на себе увагу, що ОСОБА_1 не заперечувала факт свого керування транспортним засобом, жодного разу не вказав на іншу особу, яка керувала автомобілем, на відеозапису наявні обставини того як поліцейський підійшовши до автомобіля побачив за кермом ОСОБА_1 , яка вимикала двигун автомобіля, відеозапис містить обставини руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а тому доводи захисту щодо недоведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не заслуговують на увагу.

Твердження представника про недопустимість наявного в справі відеозапису через те, що він має перерви є безпідставним, оскільки наявним в справі відеозаписом безперервно зафіксовано саме ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної в протоколі суті правопорушення.

Позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження медичного огляду, а лише просила дочекатися командира та викликати ВСП, є безпідставними та такими, що не спростовують факту відмови від огляду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції МВС №1452/735, особа, щодо якої виявлено ознаки сп`яніння, зобов`язана негайно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у порядку, визначеному законом. Закон не передбачає можливості відкладення огляду з підстав очікування командира, посилання на внутрішні розпорядчі документи чи прибуття інших органів.

Посилання правопорушника на внутрішні розпорядчі документи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі документи, по-перше, суду не надані, по- друге, не є нормативно-правовими актами і не мають пріоритету над вимогами КУпАП, по-третє, не можуть змінювати або обмежувати повноваження працівників поліції.

Крім того, вимога про виклик ВСП не звільняє особу від обов`язку виконати законну вимогу поліцейського та пройти огляд у встановленому порядку. Відмова - це не лише пряме слово «відмовляюсь», а й ухилення, зволікання або висування умов, не передбачених законом, а тому фактичне ухилення від проходження огляду шляхом висування умов або зволікання з його проведенням за своєю правовою природою є відмовою від огляду. Отже, дії ОСОБА_1 , які полягали у непроходженні медичного огляду після законної вимоги поліцейських (п.2.5 ПДР України) обґрунтовано кваліфіковані як відмова від проходження огляду, незалежно від формальних пояснень щодо причин такої поведінки.

Доводи представника щодо того, що ОСОБА_1 не відмовилася від проходження огляду, оскільки наполягала на проходженні його у присутності командира не спростовує факт відмови від проходження такого огляду, оскільки неприбуття на місце командира не виключало обов`язок ОСОБА_1 як водія транспортного засобу пройти огляд. Тим паче, проведення огляду за допомогою алкотестера складає декілька хвилин, однак він проходження огляду на місці зупинки ОСОБА_1 відмовилася.

Також, зміст положень ст.266-1КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень. Отже, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Крім того, слід зазначити про відповідно до вимог частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюються на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.

Визначальним критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та 266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння або відмови від його проходження у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.

Отже, на переконання суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».

Інші доводи представника зазначені у письмовому клопотанні та у судовому засіданні не спростовують доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом.

Суддя ставиться критично до невизнання вини у вчиненні зазначеного правопорушення і позицію сторони захисту стосовно недопустимості доказів у справі, за відсутності відповідних підтверджуючих даних, розцінює як спосіб захисту з метою ухилення від адміністративної відповідальності. Версія про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом є непереконливою, нелогічною і суперечить дослідженим доказам.

Суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, що керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При обранні адміністративного стягнення суд дотримується також приписів ст.23 КУпАП України, якою передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, суд у відповідності до роз`яснень, які містяться в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року, враховує характер вчиненого правопорушення, рівень небезпеки, дані про особу правопорушника. Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Суб`єкт передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку (загальний) і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами ч.1 ст.130 КУпАП не містить.

Законодавець прямо передбачив відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді санкції позбавлення права керування транспортним засобом до осіб.

Отже, ні норми Загальної частини КУпАП, ні статті 130 КУпАП не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.130 КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст.23 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

За вказаних обставин, вважаю, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, а саме: штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.40-1,130 ч.1,245,268 ч.2,283,284 ч.1 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 гривень на користь держави (отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0008001, код класифікації доходів бюджету: 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, призначеного судом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави, судовий збір у розмірі 605,60гривень (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UА0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження в разі, якщо скарга не була подана.

Відповідно до вимог ст.ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір 34000,00 грн. штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя Ю.В. Апаллонова