Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 562/3896/25

Провадження № 33/4815/266/26

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого Курися О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і його піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2025 року приблизно о 10:50:01 години по вул. Перша в с. Здовбиця Рівненського району Рівненської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Opel-Omega" з державним номерним знаком " НОМЕР_1 ", не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при виїзді з другорядної дороги, не надав переваги в русі транспортному засобу марки "Opel zafira" з державним номерним знаком " НОМЕР_2 " під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.4 "Правил дорожнього руху," затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та винести нову, якою провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним пояснення, що 19.11.2025 року, рухаючись по вул. Перша в с. Здовбиця та маючи намір повернути ліворуч на головну дорогу в напрямку м. Здолбунів він зупинився перед виїздом на головну дорогу та переконався у відсутності перешкод для маневру. Вказує, що на момент маневру на пішохідному переході зліва перебував пішохід ОСОБА_3 , якого пропускав автомобіль, а транспортні засоби, які б перешкоджали здійсненню повороту, були відсутні. Вважає, що місцевий суд проігнорував пояснення свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2 , який рухався з високою швидкістю та не врахував дорожню обстановку.

Доводить, що протокол про адміністративне правопорушення від 19.11.2025 року, складений за порушення ним п.п.2.3 (б), 10.2 ПДР України, не відповідає дійсності, оскільки згідно зі схемою ДТП обидва транспортні засоби на момент зіткнення знаходилися на головній дорозі, а автомобіль під його керуванням завершував маневр повороту ліворуч. Наголошує, що саме порушення правил іншим водієм ОСОБА_2 , який не пропустив пішохода, не зменшив швидкість і допустив зіткнення стало безпосередньою причиною ДТП.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст.285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 10 грудня 2025 року (а.с.25). Докази про надіслання йому копії постанови суду в матеріалах справи відсутні.

Згідно апеляційної скарги, повний текст постанови він отримав 19 грудня 2025 року.

Апеляційна скарга подана на поштове відділення 29 грудня 2025 року (а.с.37).

Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_2 та його представника Курися О.П., які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 цього кодексу визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вказаних вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ст.124 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цим законом, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом п.16.11 ПДР України передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Досліджені під час апеляційного розгляду у справі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517515 (а.с.2), схема місця ДТП з напрямками руху та пошкодженнями транспортних засобів (а.с.2), яка без зауважень підписана учасниками події, а також фотокарки з місця події свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Так, зі схеми місця ДТП вбачається, що ОСОБА_1 виїжджав з другорядної дороги на головну і відповідно мав обов`язок дати дорогу транспортним засобам, які наближалися по головній дорозі.

Апелянт зазначив, що перед виконанням маневру повороту ліворуч він переконався у відсутності транспортних засобів на головні дорозі, при цьому зауважив, що ліворуч на пішохідному переході перебував пішохід, тому він розраховував, що встигне виконати маневр, оскільки вважав, що автомобіль, який буде рухатися в попутному напрямку, зменшить швидкість перед пішохідним переходом і він встигне завершити виїзд на головну дорогу, але його розрахунок виявився неправильним через недооцінку наявної дорожньої ситуації. В результаті відбулося те ДТП, для запобігання якому в тому числі й існує норма п.16.11 ПДР.

Доводи ОСОБА_1 про неврахування судом першої інстанції показів свідка ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки місцем судом зазначено в постанові, що свідок на відміну від ОСОБА_1 бачив рух транспортного засобу потерпілого та встиг перейти дорогу, що підтверджує неуважність останнього при здійсненні маневру повороту ліворуч.

Крім того, не заслуговує на увагу твердження апелянта про зіткнення транспортних засобів у зв`язку з перевищенням швидкості водієм ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перевищення останнім дозволеної в населеному пункті швидкості руху.

З аналогічних підстав не можуть бути прийняті до уваги й посилання на те, що ширина дороги в місці ДТП дозволяла водію т/з Opel zafira об`їхати автомобіль під його керуванням з правого боку та уникнути зіткнення. Такі доводи не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та суперечать установленій послідовності подій.

Крім того, обов`язок забезпечення безпеки проїзду й недопущення створення перешкод покладено саме на водія, який рухається з другорядної дороги та повинен надати дорогу. Оцінка того, чи можна було об`їхати транспортні засоби не має правового значення в межах п.16.11 ПДР, оскільки останній спрямований на запобігання самому факту виникнення ситуації, що примушує водія, який має перевагу, вживати будь-яких додаткових заходів. Чинні ПДР не вимагають від водія, який рухається по головній дорозі, оцінювати можливість маневру між транспортними засобами або об`їжджати перешкоди, створені іншими учасниками руху. Навпаки саме інший водій зобов`язаний утриматися від будь-яких дій, які можуть поставити водія з перевагою перед необхідністю вибору між гальмуванням, зміною напрямку чи небезпечним об`їздом.

Зміст об`єктивної сторони правопорушення в протоколі і посилання на п.16.11 ПДР є достатнім для правової кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, яка, як було наведено вище, встановлює адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР. При цьому апеляційний суд наголошує, що саме ОСОБА_1 здійснював маневр початку руху та повороту ліворуч, тому дотримання ним як водієм т/з усіх імперативних приписів ПДР унеможливило б у даній конкретній дорожній ситуації зіткнення т/з та їх пошкодження, тобто ДТП.

За наведених обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції даної статті, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження.

Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2025 рокувідносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович