Справа № 352/2248/25
Провадження № 33/4808/63/26
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Любчика С.Р., потерпілої ОСОБА_1 та її представника адвоката Коновала Р.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року, якою провадження в справі щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457674 від 18.09.2025 встановлено, що ОСОБА_2 , 18.09.2025 о 13 год 58 хв в с. Угринів, шосе Калуське, 7/3 км, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz luxor 33, номерний знак НОМЕР_1 , рухався в колоні автомобілів, оскільки на даній ділянці дороги відбуваються ремонтні роботи, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони та скоїв зіткнення із автомобілем Opel Astra, номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював виїзд із другорядної дороги, та йому надали перевагу в русі. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив пунктів 2.3 б, 11.2, 11.3, 14 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року провадження щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Не погодившись з вказаним рішенням суду потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року та прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважає, що дана постанова ухвалена за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Вказує, що із долучених до справи матеріалів можна встановити, що ОСОБА_2 знав, що на дорозі Калуське шосе відбуваються ремонтні роботи, дорога має двосторонній рух, по одній смузі для руху в кожному напрямку, на смузі руху в сторону Івано-Франківська знаходиться колона транспортних засобів, які стоять в заторі.

При таких обставинах, водій ОСОБА_2 ,керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz НОМЕР_1 приймає рішення здійснити виїзд на зустрічну смугу та рухатись нею для обгону колони. Вказані дії водія ОСОБА_3 свідчать про те, що він був неуважний, належним чином не стежив та не реагував на зміну за дорожньою обстановкою, оскільки за таких обставин він не міг би забезпечити безпеку дорожнього руху, зокрема повернутись у свою смугу руху в разі наявного зустрічного автомобіля.

Однак, суд першої інстанції не надав жодної оцінки таким діям водія ОСОБА_2 та в порушення ст. 245, 252, 279, 280 КУПАП не встановив чи є в діях ОСОБА_2 порушення п. 2.3б ПДР.

Зазначає, що вона не погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що на 30 секунді запису в полі зору камери з?являється передня частина легкового автомобіля темного кольору, який виїжджає з території готелю-ресторану «Чорний замок». Таке твердження суду суперечить наявним в матеріалах справи доказам, оскільки як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення автомобіль Opel Astra д.н.з. НОМЕР_2 здійснював виїзд із другорядної дороги та йому надали перевагу в русі. Відтак висновок суду про те, що автомобіль здійснював виїзд з території готелю-ресторану «Чорний замок» ґрунтується припущеннях.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №457674 від 18.09.2025 року щодо ОСОБА_2 було складено неповно, оскільки були обірвані слова, а речення про порушення п. 14 ПДР є незакінченим.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеодоказу, автомобіль (автобус) Мерсед AТ7051CP (рейс Калуш - Івано-Франківськ) під керуванням ОСОБА_2 рухався зустрічною правою смугою обганяючи колону автомобілів, які повільно рухались в заторі. З відео вбачається що водіїв ОСОБА_2 здійснював обгін колони автомобілів на перехресті та не міг би повернутись займану смугу руху, оскільки було відсутнє місце для такого повернення. Тобто матеріали справи містять докази порушення ОСОБА_2 п. 14.2. та 14.6. Правил дорожнього руху, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

Враховуючи зазначені вище неточності протоколу, які можуть бути зумовлені в тому числі технічними проблемами при друку цього протоколу, а зокрема відсутність у ньому вказівки порушення ОСОБА_2 конкретних підпунктів пункту 14 ПДР, представником потерпілого було подано Тисменицькому районному суду клопотання про виклик в судове засідання для надання роз?яснень поліцейського відділення поліції № l (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Зозуля Назара Романовича.

Проте, суд першої інстанції подане представником потерпілого клопотання про виклик поліцейського не врахував, чим проігнорував права потерпілого та обмежився формальною оцінкою доказів у справі не враховуючи їх змістовну складову та дійшов висновку, що об`єктивну сторону правопорушення належним чином не розкрито.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги.

Зі змісту доводів захисника адвоката Любчика С.Р. вбачається, що ОСОБА_2 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Любчик С.Р. висловив свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та вважав, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.

Потерпіла ОСОБА_1 та її представник адвокат Коновал Р.О. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накласти на нього адміністративне стягнення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Судом апеляційної інстанції у повному обсязі були досліджені докази, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №457674 від 18.09.2025 року, ОСОБА_2 18.09.2025 року о 13 год. 58 хв. в с. угринів, шосе Калуське 7/3 км керуючи транспортним засобом Mercedes Benz Luxor 33, д.н.з. НОМЕР_1 рухався в колоні автомобілів, оскільки на даній ділянці дороги відбуваються ремонтні роботи. Не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони та скоїв зіткнення із автомобілем Opel Astra д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював виїзд із другорядної дороги та йому надали перевагу у русі. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3.б, 11.2, 11.2, 14 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. (а.с. 1)

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Зозулею Н.Р., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Тисменицькому районному суді.

У протоколі у графі пояснення зазначено, що пояснення ОСОБА_2 надасть на окремому аркуші.

Посвідчення водія у ОСОБА_2 працівниками поліції не було вилучено.

Зі змістом протоколу ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення зміст обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_2 полягає в тому, що останній звинувачується в тому, що проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та порушив вимоги п.2.3.б, 11.2, 11.3, 14 ПДР в результаті чого допустив зіткнення з іншим транспортним засобом.

Згідно до п.2.3б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно до п. 11.2 ПДР України, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об?їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно до п. 11.3 цих Правил, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об?їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він, водій автобуса Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 їхав по маршруту Калуш-Івано-Франківськ і на калуському шосе, де проходять ремонтні роботи їхав по прямій, біля готелю «Чорний замок» виїжджав опель і щоб уникнути ДТП він різко почав «тікати» вліво. (а.с. 5)

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 18 вересня 2025 року о 13 год. 33 хв. на машині Опель Астра 2005 року, д.н.з. НОМЕР_2 виїжджала від готелю «Чорний замок», повертаючи ліворуч, переконавшись, що її пропускають інші водії, які стояли у заторі (ремонт дороги) почала здійснювати поворот, на її смузі, на яку вона виїжджала перешкод не було. Водій автобуса їхав по зустрічній смузі на високій швидкості. В середи автобуса були пасажири. Є відео фіксація з магазину «Гуртівня продуктів товари з Європи» моменту зіткнення її машини і автобуса Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору. В результаті зіткнення постраждало її авто: розбитий бампер, пошкоджений радіатор, порвана проводка, розтрощена права фара, пошкоджено правий бік машини, крило, погнутий капот, витекла рідина. Під час ДТП вона отримала стрес, її почало тошнити і крутитися в голові, її стан було зафіксовано бригадою швидкої допомоги. Поверхневі пошкодження вона описала, але потрібна оцінка експерта. У зв`язку з пошкодженням машина технічно-несправна, продовжувати рух неможливо. Водієм автобуса був ОСОБА_2 (а.с. 4)

До матеріалів справи долучено: схему місця ДТП (а.с. 2), копію протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАп щодо ОСОБА_1 (а.с. 3), довідка №2955 щодо стану здоров`я ОСОБА_1 (а.с. 6), рапорти (а.с. 7, 8)

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Разом з тим, апеляційний суд розглядає справу тільки в межах обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і не надає правову оцінку діям іншим учасників дорожньо-транспортної пригоди, які не притягуються до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під аварійною обстановкою необхідно розуміти ситуацію, за якої інші учасники дорожнього руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що водій ОСОБА_2 не створював своїми діями аварійну ситуацію, оскільки виконання ним обгону не вимагало від інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Апеляційний суд вважає, що аварійну ситуацію було створено іншим учасником дорожнього руху, що змусило водія ОСОБА_2 прийняти відповідні заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд не перевіряє наявність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди після виникнення аварійної ситуації, оскільки це виходить за межі висунутого обвинувачення.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що клопотання про виклик в судове засідання для надання роз`яснень поліцейського відділення поліції № l (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Зозуля Назара Романовича є безпідставним, оскільки за своїм змістом спрямовано на необхідність зміни висунутого обвинувачення, шляхом надання відповідних роз`яснень працівником поліції.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 доказів його винуватості в порушенні вимог Правил дорожнього руху України, судом не встановлено. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на схемі місця ДТП та на переглянутому відеозапису не зафіксовано відповідної дорожньої розмітки та дорожніх знаків. Оскільки дорога має двосторонній рух, по одній смузі для руху в кожному напрямку, суцільна лінія дорожньої розмітки та відповідні дорожні знаки відсутні, виїзд на смугу зустрічного руху не забороняється. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав , що не вбачає в діях водія ОСОБА_2 порушень пунктів 11.2 і 11.3 ПДР України. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що працівники поліції дійшли висновку про наявність в діях ОСОБА_2 порушення приписів п. 14 ПДР України, оскільки той «виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони та скоїв зіткнення із автомобілем Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який здійснював виїзд із другорядної дороги та йому надали перевагу в русі».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні докази, які дозволяють встановити, що на момент виконання обгону водій ОСОБА_1 транспортного засобу Opel Astra д.н.з. НОМЕР_2 , яка здійснювала виїзд із другорядної дороги, вже виїхала на головну дорогу та перебувала на смузі зустрічного руху.

В той же час, згідно норм діючого законодавства, інкриміноване працівниками поліції діяння за порушення приписів розділу 14 «Порушення правил обгону» Правил дорожнього руху містить 5 пунктів із регламентацією дій водія до та під час виконання обгону, з яких пункт 14.1 виключено, пункт 14.2 має 5 підпунктів, а пункт 14.6 8 підпунктів.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що за таких обставин обвинувачення у вчиненні порушення вимог ПДР під час виконання обгону є неконкретною, формулювання обвинувачення є незмістовним, оскільки належним чином не розкрито об`єктивну сторону правопорушення у точній відповідності з встановленням чітких та конкретних приписів ПДР України, які були порушені водієм.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання на наявність постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 08.01.2026 року, якою залишено без змін постанову суду першої інстанції про закриття провадження за звинуваченням ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП за відсутністю складу правопорушення. Зокрема, суд апеляційної інстанції вказав у мотивувальній частині судового рішення про те, що у данному випадку мав місце казус (випадок), коли ОСОБА_1 не передбачала і не могла передбачити настання суспільно небезпечних наслідків.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок суду не свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки винуватість певної особи у вчиненні правопорушення повинна бути встановлена на підставі сукупності належних та допустимих доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не дозволяє встановити обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд правильно закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку наявності спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, питання про винуватість учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв