Справа № 199/648/26
ПОСТАНОВА

іменем України

27.01.2026 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП

за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 562283 від 09.01.2026 ОСОБА_1 09.01.2026 о 00:32 годині у м. Дніпро по вул.Незламній, 32, керував автомобілем «ЗАЗ 110308», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучі особою відносно якої постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 62455480 від 07.08.2023, встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим порушив положення ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, не визнав та пояснив, що дійсно 09.01.2026 о 00:32 годині у м. Дніпро по вул. Незламній, 32 він керував автомобілем «ЗАЗ 110308», державний номерний знак НОМЕР_2 , та був зупинений працівниками поліції. Підійшовши до його автомобіля, працівник поліції висловив вимогу надати посвідчення водія та документи на транспортний засіб, що їм і було зроблено. Під час перевірки його документів працівник поліції повідомив йому, що постановою державного виконавця відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. ОСОБА_1 зазначив, що на час складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, він добровільно перераховував грошові кошти на утримання дитини в тому розмірі, який вважав занеобхідне, а тому керуючи 09.01.2026 транспортним засобом він не був обізнаним про наявність відносно нього виконавчого провадження про стягнення аліментів, а також щодо наявності тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Про те, що він обмежений у праві керування транспортними засобами, він не знав і не здогадувався про це. Про дані обставини йому повідомили працівники поліції,встановивши це із службового планшету. Також ОСОБА_1 просив суд звернути увагу на те, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи у зв`язку із захворюванням органів опори та руху, яка не може самостійно пересуватися містом та потребує постійного відвідування медичних закладів. Просив суд закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши його клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, дослідившиматеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, суперечить іншим матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки відомості зазначені у ньому належним чином не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зісплати аліментів у повному обсязі (п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Постанови, зазначені у пунктах 1 - 4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

При цьому, слід відзначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП може мати місце лише при належній обізнаності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про встановлення відносно неї тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами шляхом вручення їй особисто або шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням постанови державного виконавця про встановлення зазначеного виду обмеження.

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, обов`язково мають містити чинну та належним чином засвідчену уповноваженою на те посадовою особою відділу державної виконавчої служби копію документу, яким відносно особи, що притягається до адміністративної відповідальності, застосовано відповідне обмеження, а також мають бути долучені документи, які б підтверджували обізнаність особи, щодо якої винесено постанову про застосування відносно неї відповідного обмеження.

Як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 562283 від 09.01.2026 долучено: рапорт працівника поліції від 09.01.2026, копію постанови державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП № 62455480 від 07.08.2023, якою ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, однак документи, які б підтверджували обізнаність ОСОБА_1 , щодо якого винесено постанову про застосування відносно неї відповідного обмеження до матеріалів справи не долучено.

На переконання суду долучений до матеріалів справи рапорт працівника поліції від 09.01.2026 не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказане узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 20.05.2020; справа № 524/5741/16-а).

Із показів ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні встановлено, що на час складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, він добровільно перераховував грошові кошти на утримання своєї малолітньої дитини в тому розмірі, який вважав занеобхідне, а тому керуючи 09.01.2026 транспортним засобом він не був обізнаним про наявність відносно нього виконавчого провадження про стягнення аліментів, а також щодо наявності тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, і не міг усвідомлювати протиправний характер своїх дій, тобто у останнього був відсутній умисел на вчинення вказаного правопорушення. Про те, що він обмежений у праві керування транспортними засобами, він не знав і не здогадувався про це. Про дані обставини йому повідомили працівники поліції,встановивши це під час перевірки його документів.

Вказане ОСОБА_1 в судовому засіданні, підтверджується листом начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 7166 від 20.01.2026, відповідно до якого вбачається, що копія постанови державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 62455480 від 07.08.2023 «Про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами» була надіслана боржнику ОСОБА_1 на адресу: 49098, м. Дніпро, вул.Прогресивна, 1/117 рекомендованим листом з повідомленням (трек номер - 090).

Відповідно до відомостей, відображених на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта», встановлено що рекомендований лист з повідомленням, якому було присвоєно трек номер 090, прийнятий працівником поштового відділення 20.01.2026.

Таким чином, під час зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 , що відбулось 09.01.2026, останній дійсно не був обізнаним про наявність відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, посадовою особою, якою складався стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому він не міг усвідомлювати протиправний характер своїх дій.

Суд зауважує, що сам факт складання протоколу не може бути достатнім доказом вчинення правопорушення за відсутності інших належних доказів і не звільняє уповноважену особу на складання протоколу особу від обов`язку збирання доказів у спосіб визначений Законом. Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, а тому не може вважатися доказом вчинення правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 3 ст. 126 КУпАП, органом, що склав протокол не надано, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення та у судовому засіданні встановлено не було, що не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним неправомірних дій, направлених на порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Приймаючи до уваги, що у справі відсутні в достатньому обсязі належні та допустимі докази на підтвердження факту того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи особою, яка обізнана про встановлення обмеження у праві керування транспортним засобом, суд позбавлений можливості встановити обставини вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення та наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Наведені обставини, виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Натомість, згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: І.В. Дяченко