Номер провадження3/205/152/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року місто Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Грона Д. С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

За матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАД № 861767 від 03.12.2025, громадянка ОСОБА_1 , 01.12.2025 о 19 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_1 , виражалась нецензурною лайкою в бік співмешканця громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала йому психологічної шкоди та вчинила домашнє насильство психологічного характеру. Вказані дії вчинені ОСОБА_1 повторно протягом року. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.3 ст.173-2 КУпАП.

В судові засідання, призначені на 17.12.2025, 22.12.2025, 12.01.2026, 27.01.2026 ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу проживання, направлення сповіщень на мобільний номер телефону. Крім того, відомості про час та місце розгляду справи оприлюднені на офіційному сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, який є загальнодоступним.

Будь-яких заяв або клопотань від неї про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З огляду на положення ст. 268 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не є обов`язковою.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд наділений правом проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Враховуючи викладене, суд доходить переконання про можливість розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи, оскільки судом використанні всі процесуальні можливості щодо повідомлення ОСОБА_1 , проте остання з невідомих суду причин в судове засідання не з`явилась, рівно як і особисто не доклала зусиль для дізнання про дату судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суддя доходить наступного висновку.

Диспозицією частини 3 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення повторно протягом року домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 № 1768-Ш до членів сім`ї відносяться особи, які проживають разом і (або) об`єднанні законними правами чи обов`язками щодо утримання.

Сім`ям або родина - соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Основними ознаками сім`ї є шлюбні зв`язки; зв`язки спорідненості; спільний побут та спільний сімейний бюджет.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри, дружини (чоловіки); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати, чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. ст. 7, 245, 252, 280 КУпАП, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись законом та правосвідомістю, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, які знаходяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 861767 від 03.12.2025, який складений уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, письмовою заявою ОСОБА_2 від 03.12.2025 до органів поліції, письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 03.12.2025. Повторність підтверджується постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра у справі № 205/13672/25 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130930687).

З урахуванням наведеного, суддя доходить висновку, що подія адміністративного правопорушення мала місце, вина ОСОБА_1 доведена, в її діях наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вона вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Обставин, які обтяжують або пом`якшують відповідальність особи судом не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та протиправну поведінку, суд вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до неї адміністративне стягнення, в межах санкції частини 3 статті 173-2 КУпАП, у вигляді штрафу, що буде достатнім для виховання особи та запобіганню новим правопорушенням.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника підлягає стягненню судовий збір.

На підставі ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, керуючись статтями 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020,00 грн (одна тисяча двадцять гривень 00 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП, штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра шляхом подачі апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів із дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Денис ГРОНА