Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Шатілової Л. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/828/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Чернігівської області, м. Ніжин, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10, КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 351825 від 05.08.2025 та постанови судді від 03.11.2025 вбачається, що 05.08.2025, о 07 год 50 хв ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 20 метрів до державного кордону на напрямку 307 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку в пішому порядку, поза межами встановлених пунктів пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Дії ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 351826 від 05.08.2025 та постанови судді 03.11.2025 вбачається, що о 07 год 50 хв 05.08.2025 ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 20 метрів до державного кордону на напрямку 307 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку в пішому порядку, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме на неодноразово повторену законну вимогу прикордонного наряду зупинитися, вдався до втечі, дані дії вчинив у складі групи осіб. Дії ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 2 ст. 23 та ст. 34 Закону України «Про державну прикордонну службу України» кваліфіковані за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 03.11.2025 скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставина справи. Справа розглянута за його відсутності, у зв`язку з чим був позбавлений можливості скористатися своїм правом на надання доказів та заперечень, чим фактично порушено його право на захист та на справедливий судовий розгляд. Суд першої інстанції в повній мірі не дотримався вимог закону та належним чином не з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та обставин, які мають значення для правильного розгляду справи. До протоколу не додано жодного доказу на підтвердження того, що він вчинив інкриміновані йому правопорушення у складі групи осіб, запис у протоколі про це таким доказом у розумінні ст. 251 КУпАП не є. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Рапорт інспектора прикордонної служби не може вважатися належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. В матеріалах справи відсутні пояснення іншого громадянина ОСОБА_3 , про якого зазначено у рапорті. Долучені до матеріалів справи документи, окрім протоколів про адміністративні правопорушення, а саме: протокол про адміністративне затримання, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, схема правопорушення, самі по собі не можуть бути достатніми доказами для висновку про винуватість особи, якщо обставини правопорушення не підтверджені іншими доказами. Інших переконливих, беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, письмових пояснень осіб, у тому числі і його, які б вказували на вчинення правопорушення групою осіб, матеріали справи не містять. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання вказує на те, що не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Про винесення оскаржуваної постанови дізнався 18.11.2025, вже після закінчення строку передбаченого на її оскарження і відразу звернувся до адвоката за правовою допомогою. Тому вважає строк пропущеним з поважних причин і просить такий поновити.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. За змістом ст. 294 КУпАП неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на апеляційний розгляд справи, не перешкоджає проведення судового засідання. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника, яка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1

-3-

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Шатілової Л. С., яка підтримала клопотання та апеляційну скаргу, які просила задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Інших даних, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати ознайомлення з оскаржуваною постановою судді від 03.11.2025 в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Частиною другою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчиненні групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою вказаної статті.

Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в

-4-

пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 351825 та № 351826 від 05.08.2025 встановлено, що 05.08.2025 о 07 год 50 хв, ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 20 метрів до державного кордону на напрямку 307 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку, поза межами встановлених пунктів пропуску через державний кордон у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України». Крім того, ОСОБА_1 будучи виявленим прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме на неодноразово повторену законну вимогу прикордонного наряду зупинитися, вдався до втечі, дані дії вчинив у складі групи осіб, чим самим порушивши вимоги ст. 34 Закону України «Про державну прикордонну службу України».

Всупереч доводів апеляційної скарги, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 05.08.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05.08.2025, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 , рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічного відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, а також ст. 34 Закону України «Про державну прикордонну службу України» та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколів та дачі пояснень.

Також апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії інструктор кінологічного

-5-

відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор прикордонної служби діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку наявним доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Твердження сторони захисту про те, що наміру перетинати державний кордон ОСОБА_1 не мав, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.

Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 був затриманий на відстані 20 метрів від лінії державного кордону, в районні прикордонного знаку № 307, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку, поза межами встановлених пунктів пропуску.

Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України, у складі групи осіб.

Твердження ОСОБА_1 про те, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185-10, ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що

-6-

участь правопорушника у розгляд вказаної категорії справ не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі за відсутністю в діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску спільно з ОСОБА_3 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України саме поза пунктами пропуску, що і свідчить про порушення ним вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинення дій, за які передбачена відповідальність ст. 204-1 КУпАП.

Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості.

При цьому, в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів у підтвердження доводів про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у визначеному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

-7-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025 щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя