ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер №943/1969/25

Провадження №3/943/25/2026

16 січня 2026 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., за участю секретаря судових засідань Дутки С.І., за участю ОСОБА_1 та його захисника Коченаш Ю.К., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

08 жовтня 2025 року о 22 год. 21 хв. на вул. Богдана Хмельницького, 1 у с. Старий Милятин Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, поданого за допомогою включених проблискових маячків червоного кольору на службовому автомобілі марки «Reno Daster», р.н. НОМЕР_2 , та продовжив рух, збільшивши при цьому швидкість, чим порушив вимоги пункту 2.4 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Крім того, 08 жовтня 2025 року о 22 год. 21 хв. на вул. Богдана Хмельницького, 1 у с. Старий Милятин Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), а від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді від 16.10.2025 року вищевказані справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2, 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В судовому засідання ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих йому правопорушеннях заперечив та пояснив, що ввечері у жовтні 2025 року, точної дати не пригадує, він повертався на вищевказаному автомобілі з СТО додому в с. Старий Милятин, перед тим розминувшись із поліцейським автомобілем, який згодом заїхав до нього на подвір`я та працівники поліції звинуватили його в тому, що він начебто втікав, про що він категорично заперечив, а згодом його запідозрили в нетверезому стані через тремтіння пальців рук, проти чого він також заперечив, оскільки не вживав алкоголю, приймає ліки, а тремтіння пальців є такою особливістю його стану здоров`я, після цього він прийняв ліки, однак від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся, а тому просив закрити справу за відсутністю його вини.

Захисник Коченаш Ю.К. в судовому засіданні категорично заперечила винуватість свого підзахисного в скоєнні вищевказаних адміністративних правопорушень та просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зазначені в адміністративних протоколах обставини не відповідають дійсності, його вина не доведена та відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що її підзахисний раніше не притягався до адміністративної відповідальності, його зупинка працівниками поліції була безпідставною (неперемикання дального світла фар не підтверджена відеозаписом події) та він не зрозумів факту його зупинки поліцейським, а у його діях відсутній склад інкримінованих правопорушень, відсутність у матеріалах справи об`єктивних доказів на підтвердження факту вищевказаних адміністративних правопорушень. Зокрема, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, страждає на значне підвищення артеріального тиску, а в день події 08.10.2025 він звертався до місцевого фельдшера у зв`язку з гіпертонічними проявами, про що слідує із довідки фельдшера ОСОБА_2 від 10.11.2025, а також постійно приймає лікарські препарати та заспокійливі ліки, а тому в день події він алкогольних напоїв не вживав, про що чітко видно на відеозаписі події. Проте, за відсутності ознак сп`яніння, поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», однак її підзахисний не висловлював категоричної відмови, а його хвилювання зумовлені виключно погіршенням стану здоров`я. Таким чином, адвокат Коченаш Ю.К. покликалася на відсутність доказів на підтвердження законної підстави для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , незаконність пропозиції йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без встановлення поліцейським жодних передбачених законодавством ознак для такого огляду, а також про порушення встановленої процедури та формальний підхід службових осіб до виконання своїх обов`язків. Відтак, захисник просила закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Частиною другою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Згідно положення п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №477716 від 09.10.2025, яким підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом із явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук) та подальшу його відмову від проходження такого огляду на місці зупинки та в медичному закладі під відеозапис на відеокамеру; письмовим направленням поліцейського Скорини Є.Е. від 08.10.2025 до КНП «Буська ЦРЛ» для визначення стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 згідно виявлених поліцейським ознак такого сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук.

Крім того, як об`єктивно слідує із дослідженого судом відеозапису події у ході спілкування із поліцейським та встановлення особи ОСОБА_1 , що у нього було виявлено запах алкоголю з порожнини рота, чого він фактично не заперечував, а також тремтіння пальців рук, про що безспірно вбачається із дослідженого відеозапису події, які в силу приписів п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, є ознаками алкогольного сп`яніння та згідно п. 1 розділу ІІ цієї Інструкції були безумовною підставою для огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, зокрема приладу «Драгер», що й було виконано поліцейським на місці події, а тому наведене об`єктивно спростовує доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, невстановлення поліцейським ознак такого стану водія, як і покликання захисника на незаконність пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без встановлення поліцейським жодних передбачених законодавством ознак для такого огляду та порушення встановленої процедури чи формальний підхід службових осіб до виконання своїх обов`язків, оскільки такі доводи є безпідставними та об`єктивно спростовуються дослідженим відеозаписом події.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся, алкогольних напоїв не вживає та приймає ліки, оскільки такі доводи повністю спростовуються дослідженим відеозаписом події, де на неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», як і в медичному закладі, ОСОБА_1 фактично відмовився, ігноруючи законні пропозиції поліцейського та намагався уникнути такого освідування, внаслідок чого поліцейським складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, копію якого він отримав, а також його відсторонено від керування транспортним засобом.

Також не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доводи сторони захисту про те, що він у день події 08.10.2025 звертався до місцевого фельдшера у зв`язку з гіпертонічними проявами, про що слідує із довідки фельдшера ОСОБА_2 від 10.11.2025, а також постійно приймає лікарські препарати та заспокійливі ліки, а тому в день події він алкогольних напоїв не вживав, оскільки такі зауваження не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також те, що йому не ставиться у вину керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а лише те, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням технічних засобів відеозапису.

Відтак, суд вважає, що досліджений відеозапис події об`єктивно та безспірно спростовує доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження законної підстави для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , незаконність пропозиції йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без встановлення поліцейським жодних передбачених законодавством ознак для такого огляду та відсутність підстав для його огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність у нього ознак такого сп`яніння, а також про порушення встановленої процедури та формальний підхід службових осіб до виконання своїх обов`язків.

Інші доводи сторони захисту, зокрема щодо відсутності доказів на підтвердження законної підстави для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , на думку суду, не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також мають формальний характер, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23).

Крім того, слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Відтак, досліджені та перевірені вищенаведеними доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Отже, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, об`єктивно убачається те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його вина в скоєнні повністю доведена та підтверджена належними і достовірними доказами, а тому його слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням технічних засобів відеозапису.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відповідності до вимог ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Таким чином, ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, яке є безальтернативним, спрямованим на виправлення правопорушника та запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Разом із тим, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відтак у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь держави, що відповідає положенню ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується його пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 07.09.2016, а тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», його слід звільнити від сплати судового збору, передбаченого ст. 40-1 КУпАП.

Крім того, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Також в силу приписів пункту 8.9 «б» ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Частиною першою статті 122-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відтак, суд вважає, що діяння ОСОБА_1 також містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану проблисковими маячками червоного кольору, чим порушив вимоги пунктів 2.4, 8.9 «б» ПДР України, що підтверджується сукупністю досліджених у судом доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №477735 від 09.10.2025, яким підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, поданого за допомогою включених проблискових маячків червоного кольору на службовому автомобілі марки «Reno Daster», р.н. НОМЕР_2 , та продовжив рух, збільшивши при цьому швидкість, чим порушив вимоги пункту 2.4 ПДР України.

Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП доводиться долученими до протоколу матеріалами відеофіксації правопорушення (диск DVD-R), із яких убачається, що поліцейський автомобіль за допомогою проблискових маячків намагався зупинити автомобіль марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який втікав від працівників поліції, не виконуючи законної вимоги про зупинку транспортного засобу, а в подальшому заїхав на подвір`я житлового будинку в с. Старий Милятин, де в подальшому відбулось спілкування із поліцейськими, що спростовує відповідні доводи сторони захисту в цій частині.

Проте, в силу вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій восьмій цієї статті.

Оскільки вищевказана подія мала місце 08.10.2025 року, а тому передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП в цьому випадку тримісячний строк сплив 08.01.2026 року, отже в силу п. 7 ст. 247 КУпАП провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 34, 35, 38, 40-1, 122-2, 36, 130, 245, 247, 266, 268, 279, 280, 283, 284, 288, 299, 301, 304, 307, 308 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122-2 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачених статтею 38 КУпАП строків притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі оскарження - після залишення скарги без задоволення.

Суддя І. Б. Кос