Справа №: 398/8278/25
провадження №: 3/398/151/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

"19" січня 2026 р. суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Орловський В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Олександрійським МВ УМВС України 14.05.2002 року,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

встановив:

09 грудня 2025 року ОСОБА_1 о 13 год 30 хв в АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме словесно погрожував та ображав, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Відповідальність за це адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судове засідання 19 січня 2026 року ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином безпосередньо у судовому засіданні 14 січня 2026 року і також шляхом надіслання згідно його письмової заяви на вказаний ним номер телефону повістки у формі SMS-повідомлення, яка фактично була доставлена йому 15.01.2026, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою. Причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи, іншими заявами та клопотаннями не звертався. Також суд враховує, що судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотанням ОСОБА_1 і потерплої і кожного разу суд узгоджував дати наступних судових засідань зі сторонами.

Таким чином суд вжив усіх розумних заходів, щоб забезпечити ОСОБА_1 право на участь у судовому розгляді справи. Це право не є абсолютним. Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП під час розгляду судом справ, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за наявності даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. За вказаних обставин саме ОСОБА_1 несе ризик неотримання кореспонденції за вказаними ним контактами та ризик невикористанням ним своїх процесуальних прав. Тому з метою своєчасного та належного розгляду справи, виконання завдань провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 14 січня 2026 року ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав. Він пояснив суду, що протягом тривалого часу не спілкувався з потерпілою, своєю сестрою, проте 9 грудня 2025 року прийшов до неї з метою зробити зауваження стосовно відкритого люка оглядової ями водопровідного колодязя. ОСОБА_1 зазначив, що побоювався замерзання та прориву труб у зимовий період, оскільки раніше двічі власним коштом проводив воду до цього домоволодіння. ОСОБА_1 заперечив факти словесних погроз чи образ на адресу потерпілої, стверджуючи, що між ними відбулася лише перепалка, скандал, розмова на підвищених тонах через тривалий сімейний конфлікт. За його словами, конфліктна ситуація виникла на ґрунті майнових суперечок щодо прав на будинок та речей (холодильника, котла, телевізора, мотоцикла, будматеріалів), які за його твердженням він купував або встановлював за власні кошти. Зокрема, ОСОБА_1 пояснив, що раніше, перебуваючи на лікуванні, надав згоду на оформлення будинку на сестру, проте зараз вона заперечує його право на частку майна та демонструє йому зневажливі жести. Також ОСОБА_1 заперечив застосування фізичного насильства (нанесення ударів), припустивши, що травми обличчя потерпіла могла отримати внаслідок падіння у стані сп`яніння. Також ОСОБА_1 стверджує, що коли потерпіла викликала поліцію, він залишився на місці та дочекався приїзду правоохоронців. На виклик прибуло четверо поліцейських, яким він розповів свою версію подій. За словами ОСОБА_3 , того дня поліцейські лише перевірили його паспорт, зафіксували дані документа на відео та сказали, що він може йти. ОСОБА_1 , стверджує, що 9 грудня йому не показували жодних документів, він нічого не підписував і не отримував жодних повідомлень про складення протоколу. Також він звернув увагу суду на те, що протокол був складений не тими поліцейськими, які приїжджали на виклик, а іншим. Це сталося лише 21 грудня 2025 року. ОСОБА_1 висловив нерозуміння, на яких підставах було складено цей документ. Він вважає дії поліції необґрунтованими, оскільки, на його думку, він нічого не порушив, а перша група поліцейських, яка безпосередньо спілкувалася з ним і потерпілою в день конфлікту, не вбачала підстав для складення будь-яких матеріалів.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 9 грудня 2025 року близько 13:00 до її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , приїхав її брат, ОСОБА_1 .. Сівши на табуретку, він почав вимагати переоформлення будинку на його ім`я, заявивши, що відтепер часто приїжджатиме з цією метою. Під час розмови він погрожував, що потерпіла «тут жити не буде», обіцяв створити їй жахливі умови та забрати майно, зокрема холодильник, газовий котел і телевізор. Потерпіла заперечила твердження брата про те, що ці речі були придбані ним, зазначивши, що холодильник, котел та телевізор були куплені за її власні кошти та кошти їхньої покійної матері, за якою вона доглядала з 2006 року до її смерті у 2021 році. Крім того, ОСОБА_1 повідомила суду про факти фізичного насильства. За її словами, під час конфлікту брат наніс їй п`ять ударів по обличчю. Від першого удару в область ока з потерпілої злетіли окуляри, які відлетіли на значну відстань. Потерпіла ОСОБА_1 повідомила, що безпосередньо в день події, перебуваючи у стані паніки, вона викликала правоохоронців, і на виклик прибуло п`ятеро осіб. Вона надала їм первинні пояснення, після чого поліцейські зайшли до квартири поспілкуватися з її братом. Наступного дня, 10 грудня 2025 року, потерпіла самостійно звернулася до відділку поліції, де мала розмову зі слідчою, якій детально розповіла про обставини нападу та поцікавилася порядком зняття побоїв. Слідча роз`яснила їй, що для фіксації тілесних ушкоджень необхідно звернутися до лікарні. Потерпіла зазначила, що того ж дня відвідала поліклініку, де спочатку пройшла огляд у травматолога, який направив її на рентген черепа та кісток обличчя. Після отримання знімків вона була направлена до невропатолога, яка провела неврологічні тести, за результатами яких встановила та зафіксувала в медичній картці діагноз: струс головного мозку та забій м`яких тканин обличчя. Також ОСОБА_1 додала, що пізніше її лікар за місцем проживання призначив їй курс із 12 ін`єкцій для лікування наслідків отриманих травм. Потерпіла наголосила, що викликала поліцію через агресивну поведінку брата та погрози, оскільки боялася за свою безпеку. Щодо зневажливих жестів, вона підтвердила, що одного разу раніше демонструвала братові «дулю», реагуючи на його спроби зазіхнути на будинок, проте 9 грудня конфлікт був ініційований саме ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 заявляв клопотання про допит свідка на прізвище ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . За твердженням ОСОБА_1 , цей свідок міг би підтвердити обставини купівлі побутової техніки та інших речей для будинку, оскільки приблизно 510 років тому він допомагав ОСОБА_1 вантажити ці товари. Свідок мав би довести, що майно (зокрема холодильник) було придбане саме особою, яка притягається до відповідальності, а не потерпілою чи їхньою матір`ю. Водночас на запитання головуючого ОСОБА_1 визнав, що вказаний свідок не був присутній під час конфлікту 9 грудня 2025 року, який є предметом розгляду у даній справі.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 безпосередньо в судовому засіданні, суд ухвалив відмовити у його задоволенні. ОСОБА_1 не вказав повного імені та по батькові особи, яку просив викликати, обмежившись лише прізвищем. Обставини, які міг би підтвердити свідок ОСОБА_5 , стосуються подій десятирічної давнини, що не мають стосунку до факту вчинення домашнього насильства 9 грудня 2025 року. Оскільки свідок не був очевидцем подій, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, його свідчення не можуть ані підтвердити, ані спростувати наявність складу правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, окрім його показань у судовому засіданні та показань потерпілої, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 483383 від 21.12.2025 року, в якому зафіксовані обставини адміністративного правопорушення;

- рапортом про отримання та реєстрацію заяви про вчинення домашнього насильства від 10.12.2025 р., відповідно до якого ОСОБА_1 повідомила про вчинення щодо неї домашнього насильство її братом ОСОБА_6 09.12.2025 близько 13.30 за її місцем проживання у формі погроз і образ;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.12.2025 р., відповідно до якої ОСОБА_1 просила провести перевірку за фактом, щодо 09.12.2025 року близько 13 год 30 хв до її помешкання прийшов брат ОСОБА_1 , котрий почав поргожувати та вимагати, щоб вона переоформила на нього належне їй домоволодіння;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_1 , відповідно до яких вона повідомила, що 09.12.2025 року її брат ОСОБА_1 прийшов до її домоволодіння та почав погрожувати і вимагати, щоб вона переоформила належний їй будинок на останнього. Погрожував, що забере всі побутові речі, в тому числі холодильник, газовий котел та інше, додатково повідомив, що зробить такі жахливі умови, щоб через це вона сама змушена була виїхати з будинку;

- наданими потерпілою витягами з її медичної карти, у якій наявні записи лікарів від 10.12.2025 про встановлення діагнозу закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя.

- копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області 14.05.2002 р., на ім`я ОСОБА_1 ;

- копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області 09.11.2001 р. на ім`я ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на такі міркування.

Судом встановлено, що 09 грудня 2025 року між ОСОБА_1 та його сестрою ОСОБА_1 за місцем проживання останньої виник конфлікт. Предметом конфлікту стали майнові суперечки щодо права власності на будинок та побутові речі.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 цього закону визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Факт вчинення ОСОБА_1 дій, що підпадають під ознаки психологічного насильства, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою. Потерпіла у своїх показаннях послідовно стверджує та описує, що її брат поводився агресивно, вимагав переоформити будинок, погрожував, що вона «тут жити не буде», обіцяв створити «жахливі умови» та забрати майно. Усі пояснення потерпілої, як письмові, що долучені до протоколу, такі і усні під час судового розгляду є послідовними та узгоджуються з наявними письмовими доказами: рапортом про реєстрацію заяви потерпілої в ЄО від 10.12.2025, письмовою заявою потерпілої від 10.12.2025, протоколом, даними медичної картки потерпілої. Також показання потерпілої узгоджуються з частковим визнанням обставин самим ОСОБА_1 , який підтвердив у суді, що 09.12.2025 року приходив до потерпілої та між ними відбулася «перепалка», «скандал» та розмова на «підвищених тонах».

Суд критично оцінює позицію ОСОБА_1 , який заперечує факти образ та погроз, оскільки його твердження про те, що конфлікт обмежився лише зауваженням про відкритий люк, спростовуються його ж поясненнями про наявність тривалих майнових претензій та напружених стосунків. Агресивна манера спілкування ("підвищені тони") в контексті вимог віддати майно об`єктивно сприймалася потерпілою як погрози, що призвели до обґрунтованих побоювань щодо безпеки та можливості продовжувати користуватися власним житлом. Такі погрози є психологічним насильством згідно з наведеним вище визначення та завдали шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Також суд враховує, що факт проживання брата ОСОБА_1 і сестри ОСОБА_1 за різними адресами не впливає на можливість кваліфікації дій ОСОБА_1 як домашнього насильства, адже згідно з нормами п.11 ч.2 ст.3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на рідних братів і сестер.

Суд бере до уваги надану потерпілою медичну документацію, згідно з якою їй встановлено діагноз «струс головного мозку та забій м`яких тканин обличчя».

Хоча ОСОБА_1 заперечує застосування фізичної сили та висуває припущення про падіння потерпілої, суд відхиляє ці припущення як необґрунтовані.

Суд дослідив надану потерпілою медичну документацію, з якої вбачається наявність у неї тілесних ушкоджень. Разом з тим, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення саме психологічного насильства, яке виявилось у словесних погрозах та образах. У межах даного судового розгляду вирішується питання виключно про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у межах тих дій, що описані у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факту вчинення психологічного насильства. Надані медичні документи суд приймає до уваги як доказ, що підтверджує напружений характер конфлікту та негативний вплив подій на психологічний стан потерпілої, однак не встановлює в даному судовому рішенні вини ОСОБА_1 у заподіянні фізичної шкоди. Надані потерпілою докази звернення до медичного закладу безпосередньо після конфлікту свідчать про те, що вона сприйняла дії ОСОБА_1 як реальну загрозу своїй безпеці, що є характерною ознакою психологічного насильства. Факт звернення за медичною допомогою спростовує твердження особи, яка притягається до відповідальності, про відсутність конфлікту як такого. Висловлені тоді ОСОБА_1 погрози завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілої у формі стресу, паніки, страху, про що вона зазначила у своїх показаннях у судовому засіданні.

Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 про порушення поліцейськими строку та процедури складення протоколу через те, що протокол був складений не 09.12.2025 (у день виклику поліції потерпілою), а 21.12.2025 (через 12 днів).

З матеріалів справи, зокрема із рапорту про отримання та реєстрацію заяви про вчинення домашнього насильства від 10.12.2025 р., пояснень потерпілої і самого ОСОБА_1 вбачається, що 09.12.2025 поліція виїжджала на виклик, але обмежилася профілактичними заходами, при цьому у рапорті відсутні згадки про виїзд поліції на місце події і вжиті заходи реагування. Наступного дня, 10.12.2025, потерпіла, не погодившись із бездіяльністю першого наряду поліції, подала офіційну письмову заяву про вчинення правопорушення до відділку поліції. Саме ця заява стала підставою для проведення перевірки, в ході якої були відібрані пояснення, зібрані матеріали та рекомендовано потерпілій пройти медогляд.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Водночас суд вважає, що затримка складення протоколу була виправдана необхідністю з`ясування поліцією всіх обставин після потворного письмового звернення потерпілої 10.12.2025 із заявою про вчинення стосовно неї правопорушення. Потерпілій роз`яснено право пройти медичний огляд, а отже потрібен був час для зібрання відповідних матеріалів, зокрема для розмежування діянь, що підпадають під ознаки адміністративного і кримінального правопорушення. Складання протоколу за результатами розгляду заяви потерпілої потребувало додаткового візиту поліцейського до ОСОБА_1 для встановлення його особи та реалізації його права на вручення копії протоколу під розписку. Це узгоджується з нормами ст.254 КУпАП, адже передбачений у ній строк складення протоколу починає враховуватися з моменту встановлення особи, а не з моменту вчинення правопорушення.

Протокол від 21.12.2025 складено у межах тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Право особи на захист не порушено, оскільки ОСОБА_1 був ознайомлений із суттю звинувачення.

ОСОБА_1 ставить під сумнів допустимість протоколу про адміністративне правопорушення, посилаючись на порушення вимог ст. 254 КУпАП, оскільки його було складено через 12 днів після події (21.12.2025), а не протягом 24 годин.

Суд відхиляє ці доводи ОСОБА_1 про те, що порушення 24-годинного строку складення проколу, є істотним порушенням його прав.

По-перше, затримка у складанні протоколу була обумовлена об`єктивними причинами: необхідністю розгляду письмової заяви потерпілої від 10.12.2025 та проведенням перевірки фактів (відібрання пояснень, отримання медичних даних). Складання протоколу після проведення такої перевірки не суперечить загальним засадам провадження, оскільки стягнення накладається в межах строків давності (ст. 38 КУпАП).

По-друге, суд наголошує, що не будь-яке формальне порушення процедури тягне за собою визнання доказів недопустимими. Відповідно до усталеної судової практики, яка базується на рішеннях ЄСПЛ, необхідно розмежовувати істотні порушення фундаментальних прав людини (наприклад, право на захист, заборона катувань) та процесуальні недоліки, які не впливають на справедливість судового розгляду в цілому.

У справі «Хан проти Сполученого Королівства» (Khan v. the United Kingdom, no. 35394/97) ЄСПЛ сформулював принцип, згідно з яким при оцінці допустимості доказів слід з`ясувати, чи був судовий розгляд справедливим у цілому. Суд у п.34 зазначив: Питання, на яке необхідно дати відповідь, полягає в з`ясуванні, чи було справедливим провадження загалом, включаючи спосіб одержання доказу.

Також, у справах проти України (зокрема, «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») ЄСПЛ застосовує доктрину виключення доказів («плодів отруєного дерева») передусім у випадках, коли докази отримані внаслідок порушення статті 3 Конвенції (заборона катувань) або фундаментальних аспектів статті 6 Конвенції (наприклад, права на захист і права не свідчити проти себе).

Застосовуючи ці підходи до даної справи, суд констатує, що складання протоколу з порушенням 24-годинного строку є процедурним порушенням з боку працівника поліції, але воно не є порушенням фундаментальних прав ОСОБА_1 . Інформація про правопорушення (заява потерпілої, сам факт конфлікту) була отримана законно. Затримка з оформленням протоколу не спотворила зміст цієї інформації і не є "отруйним деревом". Ця затримка не призвела до спотворення змісту доказів і не позбавила особу можливості ефективно захищатися в суді, спростовувати висунуті звинувачення та надавати свої пояснення. Право на справедливий суд не було порушено, оскільки ОСОБА_1 брав безпосередню участь у розгляді справи і мав всі процесуальні можливості для захисту.

Таким чином, відсутні підстави вважати протокол «плодом отруєного дерева», оскільки він не був здобутий внаслідок порушення основоположних прав людини. Протокол є допустимим доказом, який узгоджується з іншими матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявна у матеріалах справи сукупність доказів є достатньою для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме у тому, що він умисними діями психологічного характеру, а саме словесними погрозами та образами, завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер правопорушення, особу правопорушника, його ставлення до вчинених діянь, відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують відповідальність, відсутність відомостей про притягнення особи до адміністративної відповідальності раніше, суддя вважає, що стосовно ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 39-1 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

Згідно з частинами 6-7 статті 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи зазначені норми законодавства, а також характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, його особу, відсутність відомостей про повторюваність або систематичність вчинення ним домашнього насильства, суд вважає, що за таких обставин відсутні підстави для направлення його для проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство.

Згідно з ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.

Керуючись ч. 1 ст. 173-2, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 (називний відмінок ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (називний відмінок ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп.

Реквізити для сплати штрафу Назва платежу: Адміністративні штрафи та інші санкції; № рахунку: UA0011561; Назва одержувача коштів: отримувач коштів: ГУК у Кіров. обл./тг м. Олексан/21081100, код за ; банк отримувача : Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету: 21081100; Призначення платежу: *; 121; код платника; ПІБ адмінштраф.

Реквізити для сплати судового збору Назва платежу: Сплата судового збору за рішенням суду про стягнення судового збору на користь держави; № рахунку: UA0026001; Назва одержувача коштів: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3-х місяців.

Суддя В.В. Орловський