П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Київ

Справа № 753/22153/25

Провадження: № 33/824/757/2026

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича

на постанову Дарницького районного суду м. Києвавід 01 грудня 2025 року, винесену під головуванням судді Рудюк О. Ю.,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року визнановинуватим ОСОБА_1 у вчиненніадміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАПУкраїни, та накладеноадміністративнестягнення у виді штрафу в розміріоднієїтисячінеоподаткованихмінімумівдоходівгромадян, щоскладає 17000грн в дохіддержавиз позбавленням права керуваннятранспортнимизасобамистроком на один рік.

Стягнутозі ОСОБА_1 у розмірі 605 грн 60 коп. на користьдержави.

Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що працівниками патрульної поліції було здійснено безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Також вказується на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, сторона захисту зазначає, що наданий працівниками патрульної поліції відеозапис не є належним доказом, оскільки він не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сіренко М.Ю., просив апеляційну скаргу задовольнити та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка М. Ю. дослідивши письмові матеріали справи, відтворивши відеозаписи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення про винуватістьОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, судвиходив з того, що провина ОСОБА_1 підтверджуєтьсянаявними доказами в матеріалахсправи.

Відповідно дост. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно дост. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно дост. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративнеправопорушення, є будь-якіфактичнідані, на основіяких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюєнаявністьчивідсутністьадміністративногоправопорушення, винністьданої особи в йоговчиненні та іншіобставини, щомаютьзначення для правильного вирішеннясправи. Ціданівстановлюються протоколом про адміністративнеправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративноївідповідальності, потерпілих, свідків, висновкомексперта, речовимидоказами, показаннямитехнічнихприладів та технічнихзасобів, щомаютьфункції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числітими, щовикористовуються особою, яка притягається до адміністративноївідповідальності, абосвідками, а такожпрацюючими в автоматичному режимі, чизасобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числітими, щовикористовуються особою, яка притягається до адміністративноївідповідальності, абосвідками, а такожпрацюючими в автоматичному режиміабо в режиміфотозйомки (відеозапису), яківикористовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, щостосуютьсязабезпеченнябезпекидорожньогоруху та паркуваннятранспортнихзасобів, актом огляду та тимчасовогозатримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а такожіншими документами.

Згідно п. 2.5ПДРУкраїни, водій повинен на вимогуполіцейського пройти в установленому порядку медичнийогляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичногочиіншогосп`янінняабоперебуванняпідвпливомлікарськихпрепаратів, щознижуютьувагу та швидкістьреакції.

Частина 1ст. 130 КУпАПпередбачаєнастанняадміністративноївідповідальності за керуваннятранспортнимизасобами особами в стані алкогольного, наркотичногочиіншогосп`янінняабопідвпливомлікарськихпрепаратів, щознижуютьїхувагу та швидкістьреакції, а також передачу керуваннятранспортнимзасобомособі, яка перебуває в стані такого сп`яніннячипідвпливом таких лікарськихпрепаратів, а так само відмова особи, яка керуєтранспортнимзасобом, відпроходженнявідповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичногочиіншогосп`янінняабощодовживаннялікарськихпрепаратів, щознижуютьувагу та швидкістьреакції.

За правилами ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до вимог п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положення п.12. Розділу ІІ Інструкції визначають, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, виходячи з положень ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водіїв на стан сп`яніння має проводитись поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису. Лише у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Згіднозіст 31 Закону України «Про Національнуполіцію» один ізпревентивнихзаходів, щоможезастосовуватипрацівникполіції - цезастосуваннятехнічнихприладів і технічнихзасобів, щомаютьфункції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпеченняпублічноїбезпеки і порядку можезакріплювати на форменомуодязі, службовихтранспортнихзасобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівельавтоматичну фото- і відеотехніку, а такожвикористовуватиінформацію, отримануізавтоматичної фото- і відеотехніки, щознаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявленняабофіксуванняправопорушення, охоронигромадськоїбезпеки та власності, забезпеченнябезпекиосіб; забезпеченнядотримання правил дорожньогоруху.

Перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відео фіксацію, визначається Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року. До таких віднесено автомобільну систему технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіо запису, безпілотний літальний апарат та відеореєстратор (нагрудна боді-камера).

При перевірці доводів скаржника щодо порушення працівниками поліції процедури огляду ОСОБА_1 в ході апеляційного перегляду справи встановлено наступне.

Із переглянутого в судовому засіданні відеозапису убачається, що такий відеозапис був здійснений працівником поліції на приватний мобільний телефон. Крім того, відеозапис виключає можливість встановити мотиви, які стали підставою для пропозиції водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищенаведених положень закону, доходжу висновку, що долучений працівником поліції до матеріалів справи відеозапис не може бути належнимдоказому справі, оскількизакон не надаєполіцейськимправо здійснювативідоефіксаціюподій (правопорушень) на інші пристрої, крім бодікамер.

Більш того, вказані обставини свідчать про те, що працівниками поліції при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння не було дотримано встановленої законом процедури, оскільки при проведенні такого огляду за відсутності технічних засобів відеозапису не було залучено двох свідків.

Крім того, як убачаєтьсязізмістуапеляційноїскарги, сторона захиступосилається на те, щопрацівникамиполіціїфактично не буловстановленоконкретнихознакнаркотичногосп`яніння у водія, а лише формально переліченоознаки, передбаченівідповідноюІнструкцією, без їх реального виявлення та належноїфіксації.

Водночасвимогаполіцейського про проходженняводіємогляду на стан сп`яніння є законною лише за умовинаявностіобґрунтованихпідстав, а саме - фактичного встановленняознаксп`яніння, якіповинні бути чіткозафіксовані та підтвердженіналежними і допустимимидоказами. Формальнеабошаблоннезазначенняперелікуознак, без конкретизації та без підтвердженняїхнаявності у конкретної особи, не можевважатисяналежнимобґрунтуванням для висуненнявідповідноївимоги.

Суд апеляційноїінстанціїпозбавленийможливостіперевіритиобґрунтованістьдоводівсторонизахистущодонаявностічивідсутностіознакнаркотичногосп`яніння, оскількинаданийвідеозапис не відповідаєвимогамналежності та допустимостідоказів. Зокрема, з відеоматеріалівнеможливовстановитиобставини, які б об`єктивнопідтверджувалиповедінкуводія, йогозовнішній стан абоіншіфактичнідані, що могли б свідчити про наявністьознаксп`яніння та слугуватипідставою для законноївимоги про проходженняогляду.

Отжевідсутніналежнідокази того, щопрацівникиполіціїмалиоб`єктивні та законніпідстави для висуненнявимоги про проходженняогляду на стан сп`яніння. Відтактакавимога не можевважатися законною, а отже, не породжувала у водіяобов`язкупроходитивідповіднийогляд.

Таким чином, з огляду на недоведеність факту наявностіознакнаркотичногосп`яніння та відсутністьналежних і допустимихдоказів, діїпрацівниківполіціїщодовисуненнявимоги про проходженняогляду на стан сп`яніння не відповідаливимогам закону, а доводи сторонизахисту в ційчастині є обґрунтованими.

За таких підстав, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 не може вважатись достанім доказом вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вказує, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів, суддя відповідно положень ст. 129 Конституції України повинен здійснювати правосуддя незалежно та керуватися принципом верховенства права, основними засадами якого, у тому числі, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Аналогічну правову позицію визначив постановою від 31.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 760/10803/15-а (адміністративне провадження № К/9901/19074/18): один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачити повною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноваженні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (SevtapVeznedaroрlu v. Turkey (СевтапВезнедароглу проти Турції).

На підставі наведеного та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена «поза розумним сумнівом».

З урахуваннямнаведеного, вважаю, що доводи апеляційноїскарги є обґрунтованими,а відтак постанова Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня2025 року підлягаєскасуванню, а провадження у справізакриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційнускаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовичазадовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року, якоюОСОБА_1визнано винуватим вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати,провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома