ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Костюк О.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 03.12.2025, о 12 год 50 хв, в м. Рівне по вул. Дубенська, 163 А, ОСОБА_1 повторно керував транспортним засобом «ЗАЗ 110247», д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що керував транспортним засобом під час перебування в районі виконання завдань військової частини НОМЕР_3 та виконував бойові (спеціальні) завдання із забезпечення ведення бойових дій в період з 02 грудня по 04 грудня 2025 року, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_3 №17/А від 15.01.2026, пояснив, що вимушено керував транспортним засобом з метою захисту територіальної цілісності та недоторканості України, забезпечення виконання завдань військової служби в умовах воєнного стану, просив закрити провадження у справі, у зв`язку із вчиненням правопорушення в стані крайньої необхідності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі працівниками поліції долучено такі докази: протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №530502 від 03.12.2025, відеозапис з бодікамер поліцейських, відомості з автоматизованої системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Крайня необхідність це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Таким чином, з урахуванням обставин цієї справи, суду необхідно встановити чи були вчинені ОСОБА_1 дії, які кваліфіковано як адміністративне правопорушення, вчинені ним у стані крайньої необхідності.

Слід звернути увагу, також і на ту обставину, що на теперішній час відбувається активна фаза збройної агресії, поранення зазнають, як цивільні особи, так і звісно військові. Є беззаперечним, що на сьогоднішній день не існує більшої небезпеки ніж збройна агресія рф проти України, яка загрожує, як життю та здоров`ю громадян, визнаних Констицією України найвищою соціальною цінністю, так суверенітету та незалежності України.

Судом встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 178 від 06.07.2002 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини.

В період з 02.12.2025 по 04.012.2025 солдат військової служби по мобілізації ОСОБА_1 дійсно перебував в районі виконання завдань військової частини НОМЕР_3 та виконував бойові (спеціальні) завдання із забезпечення ведення бойових дій, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_3 №17/А від 15.01.2026 вбачається, що.

Як вбачається із долученого до справи відеозапису, ОСОБА_1 був одягнутий у повсякденну військову форму, поліцейськими було достовірно встановлено, що він є діючим військовослужбовцем.

На переконання суду, доводи ОСОБА_1 про вимушене керування транспортним засобом з метою виконання бойових завдань з відсічі збройної агресії російської федерації, захисту територіальної цілісності та недоторканості держави, забезпечення ведення бойових дій, підпадають під критерії крайньої необхідності, адже останній реальної та об`єктивної можливості ефективніше виконати бойові завдання у будь-який інший спосіб, не керуючи транспортним засобом, не мав.

Суд приймає до уваги та визнає таким, що має важливе значення при вирішенні даної справи те, що ОСОБА_1 діяв виключно у вимушеній ситуації, а також враховує, що така дія була вчинена ним виключно в умовах крайньої необхідності, з метою ефективного виконання військових бойових (спеціальних) завдань в умовах воєнного стану і не могла бути усунута іншими засобами.

Очевидно, що у цьому конкретному випадку, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена, а доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху немає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 дій в стані крайньої необхідності.

На п ідставі викладеного, керуючись ст. ст. 18, 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Олег КОСТЮК