ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року місто Київ

Справа № 381/6906/25

Апеляційне провадження № 33/824/945/2026

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О. В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2025 року (у складі судді Питель-Тьолушкіної В.Л.)

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 858787 від 17.11.2025, 17.11.2025 о 18 год. 30 хв., ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини - ОСОБА_2 , а саме: словесно погрожував потерпілій фізичною розправою, виражався щодо неї нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Фастівський міськрайонний суд Київської області постановою від 09 грудня 2025 року визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн, стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

У задоволенні заяв захисника ОСОБА_1 - адвоката Ничик А.В. та потерпілої ОСОБА_2 - відмовив.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 24 грудня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу обґрунтовує грубим порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував заяви потерпілої, яка претензій до ОСОБА_1 не мала й просила не притягувати його до відповідальності.

Вважає, що суд не врахував відсутності в матеріалах справи доказів винуватості особи, зокрема показів свідків, тяжких наслідків чи повторності вчинення правопорушення.

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що постанова винесена за відсутності учасників справи, а також тим, що копію постанови скаржник отримав лише 23 грудня 2025 року.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, справу було розглянуто за відсутності учасників справи.

Водночас у матеріалах справи є докази вручення оскаржуваної постанови лише 23 грудня 2025 року (а. с. 19), тобто доводи скаржника знайшли своє підтвердження.

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана в межах 10-денного строку з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення права на захист та справедливий судовий розгляд суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити

У судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_1 - адвокат Ничик А.В. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, заяв чи клопотань суду не подала, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена шляхом доставлення судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення (а. с. 31).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши позицію захисника Гриненка С.В., перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам з огляду на таке.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом серії ВАД № 858787 від 17.11.2025, рапортом, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_2 . Стосовно заяв захисника ОСОБА_1 - адвоката Ничик А.В. та потерпілої ОСОБА_2 в яких вони, кожна окремо, просять закрити провадження у цій справі у зв`язку з примиренням, суддя вважав, що у задоволенні таких заяв слід відмовити, оскільки нормами чинного КУпАП не передбачено закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення з підстав (примирення), зазначених у цих заявах. До того ж, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, оскільки у примітці до ст. 22 КУпАП чітко зазначено, що до правопорушень, передбачених, зокрема, ст. 173-2 КУпАП, положення цієї статті не застосовуються.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи враховуючи таке.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Усупереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самої ОСОБА_2 , які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняв щодо своєї дружини діяння, що підпадали б під ознаки домашнього насильства, а саме психологічного насильства у формі нецензурної лайки, словесних погроз фізичною розправою, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно недоведеними є і наслідки такого насильства у формі побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях учасників події, яким суд не надав належної оцінки в сукупності із поясненнями, які могли б бути надані в судовому засіданні, оскільки учасники справи для цього не викликалися.

Апеляційний суд також бере до уваги заяву ОСОБА_2 від 4 листопада 2025 року подану безпосередньо до суду, у якій вона просила суд першої інстанції закрити провадження у справі у зв`язку із примиренням із ОСОБА_1 (а. с. 10). Суд першої інстанції правильно не закрив провадження у справі у зв`язку із примирення, водночас не врахував, що факт подання такої заяви фактично свідчить про відсутність обставин, які б вказували на наявність свідомих, умисних дій ОСОБА_1 , вчинених по відношенню до його дружини, які б свідчили про намір заподіяти насильство щодо такої, обмежити чи порушити її особисті права та свободи.

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

У силу приписів ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тож, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а отже і доводили його винуватість «поза розумним сумнівом».

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова - скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2025 року - задовольнити.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2025 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа