ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції Іванцова Н.К.
Провадження № 33/819/10/26
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гемми Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Сокол Ю.Ю.,

захисника Гуревича Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наступних обставин.

30.10.2025 о 21 год. 37 хв. в м. Херсоні по вул. Полковника Кедровського, 12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, було запропоновано проїхати в медичний заклад для здачі аналізів, на що водій відмовився під час безперервної відеофіксації.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі по тексту ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає про те, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

Доповнення до апеляційної скарги, подані захисником Гуревичем Р.Г. до початку апеляційного розгляду, відповідно до ст.294 КУпАП не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки захисник є самостійним суб`єктом апеляційного оскарження та не вправі доповнювати апеляційну скаргу, яку він не подавав.

ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про його обов`язкову участь в апеляційному розгляді, не надходило. Тому відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника Гуревича Р.Г. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав його апеляційні вимоги, просив скасувати постанову суду першої інстанції та на підставі п.1 ст.247 КУпАП закрити справу щодо нього за відсутністю складу адміністративного правопорушення, підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, перевіривши матеріали провадження, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків, з огляду на таке.

Що ж до клопотань захисникаГуревича Р.Г. в інтересах ОСОБА_1 про витребування відеозапису з патрульної поліції та проведення судової експертизи відеозапису, то апеляційний суд не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.294 КПК України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не оспорював фактичні обставини справи та свою винуватість, а також не ставив під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність зібраних у справі доказів.

Тобто, предметом апеляційного розгляду є докази, які були предметом дослідження у суді першої інстанції, на підставі яких судом прийнято відповідну постанову по суті справи. Будь-яких інших доказів сторона захисту суду не надавала.

Апеляційний суд виходить з того, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року).

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП, встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.130 КУпАП.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14, судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

У відповідності до ст.266 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення правопорушення, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.п.2, 3 4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року перебачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є підставою притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як випливає з матеріалів справи, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув справу, враховуючи вимоги ст.245, 251, 252, 254-256, 280, 283 КУпАП, та прийняв правильне рішення на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

-протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №702809 від 30.10.2025 р., в якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, ним допущено порушення вимог п.2.5 ПДР України;

-акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння;

-рапорту;

-довідки, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував (має) посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_2 від 09.01.2024;

- відеофайлу з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Крім того, матеріали провадження містять заяву ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутності, та відповідно до якої він визнав себе винуватим, з обставинами, викладеними в протоколі, згоден.

Відповідно до вказаних норм, огляд водія в медичному закладі повинен бути проведений, лише у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, протягом двох годин після виявлення у водія ознак сп`яніння та у супроводі поліцейського.

Разом з тим, ОСОБА_1 взагалі відмовився проходити освідування, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в відповідному медичному закладі, що й зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З урахуванням положень Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_1 був зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння на вимогу патрульного поліції, від якого він відмовився.

Дослідивши зібрані докази у справі та надавши їм належну оцінку у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП, складений відповідно до ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, в ньому зазначена дата і час його складення, обставини вчинення адміністративного правопорушення (суть правопорушення), з посилання на конкретний пункт ПДР та статтю КУпАП, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 і відповідальність за вчинення якого, передбачена КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, під час його складання у відповідності до вимог ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, ознайомлено зі змістом протоколу, але він відмовився надати пояснення по суті порушення та підписав протокол. Жодних зауважень від ОСОБА_1 до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо не роз`яснення йому прав та обов`язків, від нього не надходило, тобто він реалізував своє право на захист.

Зазначене вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки кожен з цих доказів був предметом дослідження суду першої інстанції, проведено належний їх аналіз і вони обґрунтовано покладені в основу ухваленого по справі судового рішення.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що він не був згоден з діями працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, як на це вказує апелянт.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, тому у працівників поліції не було правових підстав для його доставки до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таку поведінку ОСОБА_1 суд правильно розцінив, як його намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Жодними доказами не підтверджено обставини того, що ОСОБА_1 було незрозуміло порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, запропонований працівниками поліції.

Апеляційний суд наголошує, що у відповідності до ст.251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. Суд першої інстанції досліджує обставини справи лише за наявної сукупності зібраних уповноваженими особами доказів і приймає рішення на підставі їх оцінки.

Судом не було встановлено жодних обставин щодо недостатності наявних у справі доказів для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У зв`язку з чим, доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявність підстав для закриття справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП у межах, установлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Що ж до клопотання захисника Гуревича Р.Г. про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, нормами Кодексу України про адміністративне правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до ст.335 КПК України, у разі, якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, наведені вище положення ст.268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ), не був позбавлений можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, при цьому він має захисника- адвоката Гуревича Р.Г., який представляє його інтереси на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_1 на прийняте рішення, що свідчить про те, що ОСОБА_1 належним чином забезпечив свій захист.

З врахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку підстави для зупинення провадження у вказаній справі відсутні, і у задоволення клопотання захисника Гуревича Р.Г про зупинення провадження у справі, на підставі ч.1 ст.335 КПК України, слід відмовити.

Зазначена позиція узгоджується з практикою Верховного суду, відповідно до якою

зупинення судового провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема ст.130 КУпАП, можливе лише після внесення відповідних змін до цього Кодексу.

Даних про те, що у справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права, зокрема, порушення права на захист при збиранні й дослідженні доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Отже, посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, є неспроможними.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Тому підстави для задоволення клопотання захисника Гуревича Р.Г. про зупинення провадження у справі, скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Відмовити захиснику Гуревичу Р.Г. у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від17.11.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо нього залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: Ю.М. Гемма