Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/3886/25
П О С Т А Н О В А

27 січня 2026 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Руслан Озадовський, розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025 у справі №357/3886/25 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, за нововиявленими обставинами,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025 у справі №357/3886/25 за нововиявленими обставинами.

У поданій заяві зазначено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП була прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №274722 від 18.03.2025 та постанови про закриття кримінального провадження №0000120 від 28.02.2025.

Враховуючи, що постанова про закриття кримінального провадження №0000120 від 28.02.2025 25.11.2025 була скасована Білоцерківською окружною прокуратурою як незаконна, ОСОБА_1 вважає, що виникли нові обставини для перегляду судового рішення у справі №357/3886/25 та просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_2 , - адвокат Погребняк В. О., заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025 у справі №357/3886/25 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, за нововиявленими обставинами, посилаючись на відсутність нововиявлених обставин у розумінні закону. Так, заявник посилається на скасування Білоцерківською окружною прокуратурою постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000120 від 28.02.2025. Проте, ця подія сталася після ухвалення постанови суду про адміністративне правопорушення від 06.05.2025. Згідно з законодавством, нововиявленою обставиною не може вважатися подія, яка виникла після розгляду справи, оскільки вона не існувала та не могла бути відохмою суду під час ухвалення рішення. Скасування постанови прокурором є новим процесуальним рішенням, а не фактом, який би спростовував чи змінював висновки суду щодо порушення ПДР пішоходом.

Заявник ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає, що протягом тривалого часу перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим нібито не мав можливості брати участь ні у досудовому розслідуванні, ні у розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні чи об`єктивної неможливості реалізації своїх процесуальних прав заявником до суду не надано. Вказані твердження мають виключно декларативний характер та не підтверджені жодними документами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином викликався до суду для розгляду справи про адміністративне правопорушення судовими повістками, однак у судові засідання не з`являвся та не подавав заяв про відкладення чи перенесення розгляду справи у зв`язку з хворобою або неможливістю явки.

Також заявник не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду від 06.05.2025, не подавав апеляційної скарги та не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Таким чином, вважає, що заявник свідомо не використав передбачені законом процесуальні механізми захисту своїх прав.

Активні процесуальні дії у даній справі ОСОБА_1 почав вчиняти лише після подання до нього ОСОБА_2 позовної заяви про стягнення завданої шкоди, що свідчить про використання інституту перегляду судового рішення не з метою виправлення судової помилки, а як способу уникнення цивільно-правової відповідальності.

Дослідивши заяву та додані до неї докази, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представник заінтересованої особи, суддею встановлено наступне.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначені порядок та право осіб на перегляд постанови у справі про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. У цьому випадку заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за нововиявленими чи виключними обставинами, чинним законодавством не передбачено. При цьому норми КПК України не можуть бути застосовані за аналогією закону, оскільки регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і не поширюють свою дію на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Таким чином, повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Доводи заявника ОСОБА_1 про можливість застосування положень ст. 460, ст. 461, ст. 463, ст. 467 КПК України при розгляді його заяви проперегляд за нововиявленими обставинами постанови суду у справі про адміністративне правопорушення з огляду на неврегульованість цього питання у КУпАП та практику Європейського суду з прав людини, який визнає адміністративне правопорушення як кримінальне, суддя відхиляє з таких міркувань.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Швидка проти України», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». А ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ в тому числі на порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині несправедливості провадження та свавільності судових рішень, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст. 6 Конвенції до їх заяв не застосовні, бо провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п.п.17,22,29); «Лучанінова проти України» (п.п.38,39,40); «Гурепка проти України» (п.п.53,55).

Тобто, у наведених справах відсутні висновки про можливість застосування процедури перегляду постанов у справах про адміністративні правопорушення за правилами кримінального процесуального закону, а зазначається лише про поширення встановлених Конвенцією загальних гарантій щодо осіб під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року (№3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Враховуючи викладене, та виходячи з практики ЄСПЛ, суддя приходить до висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, а саме здійснити перегляд судового рішення у справі №357/3886/25 в порядку, який не визначений КУпАП. Тому заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025 у справі №357/3886/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за нововиявленими обставинами, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, главою 24-1 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025 у справі №357/3886/25 за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення відповідно до ст. 294 КУпАП.

СуддяРуслан ОЗАДОВСЬКИЙ