ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/219/26 Справа № 229/8243/24 Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є.К. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Мірошниченко М.В.,

апеляційну скаргу адвоката Мірошниченко М.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 605,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року встановлено, що 24.11.2024 року о 14-12 год. в м. Дружківка, вул. Дружби поблизу буд.1 гр. ОСОБА_1 керував т.з. «ВАЗ 21099», д.н.з. « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Мірошниченко М.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права та неповним дослідженням усіх доказів у справі, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд рішення про винуватість ОСОБА_1 обґрунтовує лише на підставі відеозапису із нагрудних камер працівників поліції. При цьому, свідки в суд не викликались. Суд не обґрунтував належним чином, чому він відкинув доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що час зафіксований на відеозаписі не збігається із зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, що стосується часу коли водій керував транспортним засобом.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про долучення до протоколу належних доказів відеозапису з нагрудних боді-камери поліцейського. При цьому, клопотання сторони захисту про направлення справи на доопрацювання судом не розглядалось, що обмежує права особи, відносно якої складений протокол.

Наголошує, що матеріали справи не містять доказів факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Тому вважає, що відсутня об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення.

Звертає увагу, що відеозапис не містить фіксації складання направлення на огляд водія транспортного засобу, та таким обставинам не була надана оцінка судом 1-ї інстанції.

Просить врахувати, що можливість використання транспортного засобу під час служби ОСОБА_1 є не просто важливим, а життєве необхідним. Військовим потрібен транспорт для забезпечення мобільності, швидкого переміщення особового складу та техніки, а також для логістичної підтримки та виконання бойових завдань, що робить його критично важливим елементом військових операцій. Тому просить не застосовувати до ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, в разі визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні адвокат Мірошниченко М.В. підтримала свою апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 , в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 , заяв та клопотань від якого на адресу суду не надходило.

Ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, якою не передбачено обов`язкову участь особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а також строк, протягом якого особу може бути притягнуто до відповідальності в разі доведення її вини, та з огляду на те, що апелянтом не надано на розгляд суду будь-яких нових доказів, вважаю за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності належним чином повідомленого про час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 24.11.2024 року о 14-12 год. в м. Дружківка, вул. Дружби поблизу буд.1 гр. ОСОБА_1 керував т.з. «ВАЗ 21099», д.н.з. « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №821801 від 24.11.2024 року; направленням на проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку; відеозаписом, з якого вбачається дотримання працівниками поліції законодавства, яким регламентовано порядок виявлення, фіксації адміністративного правопорушення та складання відповідного адміністративного матеріалу; поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в яких вони зазначають, кожен окремо, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі на що останній відмовився, факт керування не заперечував.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису подій, що мали місце 24.11.2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає, що наданий працівниками поліції відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративні правопорушення, отриманий з автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.

Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Тож, доводи апелянта щодо визнання відеозапису недопустимим через його неповноту та небезперервність, ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, в тому числі і направлення на огляд водія, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозаписи є неналежними доказами, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі.

На відеозаписі зафіксована події за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Тож, суд обґрунтовано вважав, що події зафіксовані на відеозаписах повністю узгоджуються з доказами та з обставинами, викладеними в протоколах про адміністративні правопорушення та іншими дослідженими доказами.

Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.

Як вбачається з дослідженого відеозапису, долученого до матеріалів цієї справи, на відеозаписі дійсно відсутній факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 . Разом із цим, протягом всього спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом саме ним, як факт того, що він був не пристебнутим паском безпеки. Внаслідок такого порушення працівником поліції було складено постановлено постанову серії ЕНА №3538665 від 24.11.2024 р. та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.7).

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не було спростовано вказану обставину, не надано будь-яких доказів на оскарження чи скасування такого рішення в установленому законом порядку.

Крім того, суддя 1-ї інстанції обґрунтовано виходив з того, що у своїх поясненнях захисник зазначив, що ОСОБА_1 рухався у колоні автомобілів, а отже не заперечував факт керування останнім ввіреного йому транспортного засобу. Крім того, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх поясненнях засвідчили, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 .

Щодо доводів захисника, що суддею безпосередньо не допитувались свідки в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції виходив з наступного. Як вбачається з матеріалів цієї справи, про допит даних свідків у судовому засіданні з метою спростування цих обставин клопотання не надходило. Крім того, розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи, шляхом дослідження наданих суду письмових матеріалів.

Суддя 1-ї інстанції обґрунтовано виходив з того, що під час фіксування правопорушення з використанням спеціальних технічних засобів були присутні лише ОСОБА_1 та свідки, що виключає можливість керування транспортним засобом іншою особою.

Тож, з огляду на зазначене, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження, дослідженими як судом 1-ї інстанції, так і під час апеляційного розгляду доказами, твердження сторони захисту щодо заперечення факту керуванння транспотним засобом саме ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №821801 від 24.11.2024 р.

Суд апеляційної інстанції таку позицію сторони захисту, як і суддя 1-ї інстанції, вважає такою, що направлена на уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, в якому звинувачено ОСОБА_1 ..

Доводи захисника про те, що оскаржена постанова судді 1-ї інстанції обґрунтована лише даними відеозапису, спростовуються дослідженими матеріалами цієї справи, одним з яких є відеозапис з бодікамер працівників поліції.

Доводи сторони захисту щодо відсутності зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення як на доказ на відеозапис з бодікамери поліцейського, спростовуються дослідженням самого протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №821801 від 24.11.2024 р., в якому зазначено про долучення такого відеозапису до протоколу.

Доводи захисника про неврахування клопотання про направлення матеріалів цієї справи на доопрацювання, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року справа щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП поверталась до Відділення поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області для належного оформлення. Після доопрацювання була направлена до суду 1-ї інстанції для її розгляду по суті.

З оскарженої постанови судді 1-ї інстанції вбачається, що суддею було досліджено та надано повну оцінку всім наявним в справі доказам. При цьому, протилежні твердження сторони захисту щодо неврахування суддею клопотання захисника про повторне направлення справи на доопрацювання після її повернення до суду (а.с.39), в якому захисником наведено суб`єктивну оцінку наявним в справі доказам, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, суддею 1-ї інстанції в повному обсязі надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності, а стороною захисту будь-яких доказів на спростування встановлених в судовому засіданні фактичних доказів надано не було.

Доводи захисника щодо відсутності фіксування на відеозаписі складання та вручення ОСОБА_1 направлення на проходження медичного огляду і порушення таким чином встановленого порядку проходження огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції не вважає слушними. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі (відеозапис, починаючи з 0:01:46), то наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу, як і його не вручення, не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.

Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що зі змісту відеозапису чітко вбачається що поліцейським було дотримано встановлених законом вимог, та дії працівників поліції відповідали, встановленим у ст. 266 КУпАП вимогам.

Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі судом встановлено не було, та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Що стосується доводів захисника про застосування принципу індивідуалізації при обранні виду та міри покарання, не застосування до ОСОБА_1 додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд виходить з наступного.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим додатковим стягненням позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.

Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Тож, постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мірошниченко М.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто доадміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин