Справа № 128/850/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, непрацюючого, одруженого, маючого 1 неповнолітню дитину,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 №259370 від 01.03.2025, водій ОСОБА_1 01.03.2025 приблизно о 10-30 год. в м. Вінниці по вул. Юківка, керував транспортним засобом марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», результат 0,62 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інспектором ВП №3 ВРУП у Вінницькій області Кияшком В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 №259370 від 01.03.2025 відносно ОСОБА_1 ..

В судовому засіданні 12.01.2026 особа, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, оскільки не керував транспортним засобом. Коли підійшли працівники поліції до нього, робив, що йому казали.

Його захисник адвокат Байдак В.Г. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дане клопотання обгрунтовано наступним.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах справи обставини не відповідають дійсності. Фактично ОСОБА_1 01.03.2025 не керував автомобілем, а перебував лише за його кермом, який не рухався, перебував у нерухомому стані, коли під`їхали працівники поліції, на вимогу яких ОСОБА_1 пред`явив необхідні документи. Все це відбувалося на початку 10 год. 01.03.2025 по вул. С.Зулинського в м. Вінниці, а не о 10-30 год. 01.03.2025 по вул. Юківка м. Вінниці, куди ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції на їх автомобілі після того, як вони возили останнього за адресою його проживання в с. Сосонка. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтверджений ні записом на відеокамеру, ні показаннями свідків. З направленого до суду протоколу серії ЕПРІ № 259370 від 01.03.2025 року, вбачається, що в розділі 10 «Технічний засіб відеозапису» зазначено пристрій №796569 та №798290, а в долученому до протоколу диску із відеозаписом міститься інформація про пристрій, що має номер 798290. Тобто, здійснюючи фіксацію правопорушення на пристрій №796569, до матеріалів справи не було долучено відеозапису з нього. З огляду на це судом адміністративний матеріал було повернуто до Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення. При повторному направленні до суду адміністративного матеріалу було долучено рапорт працівника поліції про те, що долучити відео з пристрою 796569 неможливо, оскільки відео на сховищі НПУ зберігається протягом 30 діб з моменту фіксації відповідно до наказу МВС України від 18.12.2018 року №1026. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом 01 березня 2025 року.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом особою, що перебуває у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування особи у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Транспортний засіб має бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли останній рухається. Коли ж особа перебуває за кермом транспортного засобу із навіть ввімкненим двигуном, або біля транспортного засобу - склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом. Чинне законодавство, в тому числі і Правила дорожнього руху, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке, визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Таким чином, керування транспортним засобом - це виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи, яка навіть і перебуває в нетверезому стані, не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. ОСОБА_1 на той момент, коли під`їхали працівники поліції, не керував транспортним засобом, хоча і знаходився за кермом транспортного засобу, транспортний засіб не перебував в стані руху, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Сам протокол про адміністративне правопорушення, не може бути прийнятий як допустимий доказ, оскільки він складений та містить опис обставин від імені зацікавленої особи - працівника поліції. Крім того, відповідно до протоколу свідки чи потерпілі вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відсутні, відеозапис на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки транспортного засобу працівниками поліції відсутній, тому жодних доказів на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає. Також просить врахувати суд, що поліцейськими не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, докази такої пропозиції в адміністративному матеріалі відсутні. Поліцейськими зразу ж було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Лише у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. адміністративному матеріалі відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Оскільки доказів того, що ОСОБА_1 було запропоновано працівником поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не має, направлення його для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу є незаконними. ОСОБА_1 зразу ж було запропоновано проїхати на огляд до медичного закладу, пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не було, що є порушенням вимого ст.226 КУпАП. В медичному закладі огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився за допомогою спеціального технічного засобу, який обов`язково повинен мати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку. Спеціальний технічний засіб має бути упакованим і скривається в присутності водія. В порушення даних вимог в присутності ОСОБА_2 спеціальний технічний засіб не скривався, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку технічного засобу ОСОБА_1 не пред`являлись, що зафіксовано відеозаписом на технічний засіб 798290. Тому застосовувати цей пристрій працівник медичної установи не мав права. Відповідно наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, висновок медичного огляду № 0115 не є допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вони містять суперечливу інформацію, зокрема не є доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Тому відповідальність ОСОБА_1 за діяння на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП виключається і він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі зазначеної норми. Таким чином, матеріалами справи не доведено належними і допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що відсутні правові підстави робити висновок щодо порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП. З урахуванням наведеного провадження в даній справі має бути закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 247 КУпАП, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засіданні 16.01.2026 особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисник адвокат Байдак В.Г. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду адміністративних матеріалів, в судовому засіданні 12.01.2026 просили задовольнити клопотання про закриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 268 КУпАП визначено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, по яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Відповідно до зазначеної норми Закону присутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою. А тому, суд вважає можливим розглянути адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП без його участі, та без участі його захисника на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, обсяг яких суд вважає достатніми для прийняття рішення у справі.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, розглянувши клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Байдака В.Г. про закриття провадженні у справі, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог п. 2.9а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів що, знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, визначальними для кваліфікації діяння за статтею 130 КпАП України є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А тому обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КпАП України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 Постанови від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справа про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому орган (посадова особа) за змістом статті 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 №28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

До матеріалів справи долучено диск із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського 798290, хоча в протоколі серії ЕПРІ № 259370 від 01.03.2025 року, в розділі 10 «Технічний засіб відеозапису» зазначено пристрій №796569 та №798290.

Оглядом відеозапису встановлено, що він розпочинається 01.03.2025 о 10:54:23 год. біля будівлі КНП «ЦТЗ «Соціотерпія» ВОР». Надалі працівники поліції запросили ОСОБА_1 зайти до приміщення медичного закладу. Далі на відео зафіксовано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та спілкування працівників із невідомою особою.

Отже, з огляду вказаного відеозапису не вбачається факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом 01.03.2025 о 10-30 год., про що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №259370 від 01.03.2025.

Верховний Суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

З огляду на вказане суд не бере до уваги в якості доказу вини ОСОБА_1 відеозапис з нагрудної камери поліцейського, оскільки даним доказом не доводиться факт керування ним транспортним засобом. Тобто, що ОСОБА_1 , 01.03.2025 о 10-30 год. в м. Вінниці по вул. Юківка керував автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Адже за диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за існування одночасно двох обставин: керування особою транспортним засобом та її перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Слід також зауважити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним та достатнім джерелом доказу вини особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказування, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом особою, що перебуває у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд не бере до уваги висновок КНП «ЦТЗ «Соціотерпія» ВОР» №0115 від 01.03.2025 про результати його огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Інших належних доказів, які підтверджували обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду надано не було.

Згідно з статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та спростовують презумпцію його невинуватості, а усі сумніви щодо керування ОСОБА_1 01.03.2025 о 10-30 год. транспортним засобом, суд тлумачить на користь останнього відповідно до положень ст. 62 Конституції України.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що Конституцією України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, особа не може бути визнана винуватою доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та, керуючись ст. 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, суд приходить до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 256, 276, 278, 283, 284, 287, 289, 294 КпАП України, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Суддя Л.П. Шевчук