ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/8371/25 Головуючий І-ї інстанції Пасічник О.М.
Провадження № 33/818/181/26 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Дєдової Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Вдовиченка О.І. на постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 16.05.2025 року о 14 год. 37 хв. за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 68 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Kadett, д.н. НОМЕР_1 , із явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей , які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом України порядку у закладі охорони здоров`я, за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів 18А, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою судді Салтівського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисникВдовиченко О.І. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 , всупереч вимог ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» та «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого КМУ від 29.12.2021 року за №1456, безпідставно був зупинений співробітниками поліції за тих підстав, що в минулому особа керувала спірним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що ОСОБА_1 порушень ПДР не допускав, рухався на технічно справному ТЗ.

При цьому, щодо виявлених у нього поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння (тремтіння рук, звужені зіниці очей) на місці події пояснив хвилюванням, втомою, напруженим днем, спекотними погодними умовами.

Зазначає, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, та перед посадкою до службового авто встиг поспілкуватися із своїм знайомим - ОСОБА_2 , який їхав разом з ним та застеріг його бути обережним, так як на даний час розповсюджені випадки, коли працівники поліції під виглядом складання протоколу про адміністративне правопорушення доставляють осіб безпосередньо до працівників ТЦК, які вчиняють примусову незаконну мобілізацію, навіть осіб непризовного віку. Прибувши до будівлі медзакладу, ОСОБА_1 побачив чоловіка, який перебував неподалік та жестами показував йому, що у будівлю лікарні йти небезпечно, натякаючи, що у будівлі медичної установи перебувають працівники ТЦК, у зв`язку із чим останній відмовився від проходження огляду.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений з чисельними порушеннями норм КУпАП. Так, в ньому зазначено, що ОСОБА_1 був зупинений 16.05.2025 року о 14 год. 37 хв., в той час як згідно відеозапису зупинка фактично відбулась о 14 год. 38 хв., а відповідно до направлення, медогляд йому було запропоновано пройти о 14 год. 30 хв. Також, місцем розгляду адміністративної справи зазначено Московський районний суд м.Харкова замість вірного - Салтівського. Водночас, місцем складення протоколу вказано вул. Ахієзерів, 18А, хоча ОСОБА_1 був зупинений за іншою адресою біля буд.68 по пр.Ювілейному в м.Харкові.

Вказує, що до матеріалів справи долучені 3 СД-диски з відеозаписом події, які не є допустимими доказами у справі, оскільки вони не зазначені у протоколі у якості додатків, окрім того, ними не зафіксовано підстава зупинки ТЗ та чи відрекомендувався працівник поліції на той момент, складення направлення та надання його ОСОБА_1 , процедура складення протоколу та надання його копії останньому.

Мотиви суду

До початку судового розгляду до апеляційного суду надійшла заява захисника Вдовиченка О.І., в якій останній просить розгляд апеляційної скарги проводити за його відсутності, та за відсутності ОСОБА_1 . Вказує, що обставини, викладені в апеляційній скарзі, підтримує у повному обсязі.

Зважаючи на викладене, з урахуванням поданого захисником клопотання та належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, суд вважає можливе провести апеляційний розгляд справи у відсутність останнього та його захисника в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги, та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 16.05.2025 року о 14 год. 37 хв. за адресою: м. Харків, пр-т. Ювілейний, 68 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Kadett, д.н. НОМЕР_1 , із явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей , які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом України порядку у закладі охорони здоров`я, за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів 18А, ОСОБА_1 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №332269 від 16.05.2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 16.05.2025 року о 14 год. 50 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водіяОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей , які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 , підписаним ним особисто 16.05.2025 року о 15 год. 28 хв., за змістом якого він зобов`язується не сідати за кермо ТЗ до повного протверезіння та зникнення ознак сп`яніння;

- рапортом інспектора роти 5 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Ішкільдіної К. від 16.05.2025 року щодо події з зазначенням обставин та місця зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що захисник в апеляційній скарзі не спростовує сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Згідно відеозапису події, що мала місце 16.05.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції, після чого інспектор, відрекомендувавшись та повідомивши водія про те, що ведеться відеофіксація відповідно до ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», повідомив останньому, що причиною його зупинки стала інформація, що водій даного ТЗ може бути причетний до вчинення адміністративного правопорушення, а саме те, що раніше цим ТЗ керувала особа у стані сп`яніння.

Аналогічні відомості щодо підстав зупинки транспортного засобу Opel Kadett, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 зафіксовані і у рапорті інспектора роти 5 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Ішкільдіної К. від 16.05.2025 року. (а.с.7)

Так, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та ПДР України. Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Крім того, зупинення транспортного засобу як превентивний поліцейський захід передбачено п. 4 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону.

Апеляційний суд також зауважує, що захисником не спростовуються обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Виходячи з вище зазначеного, доводи захисника щодо незаконності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 апеляційний суд визнає неспроможними. Аналогічного висновку у своєму рішенні дійшов і районний суд, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Доводи захисника про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі була обумовлена ймовірним перебуванням у будівлі медичної установи працівників ТЦК, про яких його попередив невідомий чоловік, не знайшла свого обгрунтованого підтвердження зібраними матеріалами.

Зокрема, відповідно до відеозапису події, ОСОБА_1 погодився проїхати з працівниками поліції до закладу охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ для проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, а прибувши на місце одразу відмовився від проходження такого огляду. При цьому, поліцейський уточнив в останнього, чи розуміє він, що своїми діями порушує вимоги п.2.5 ПДРУ, у зв`язку із чим щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, на що ОСОБА_1 відповів стверджувально.

Водночас, згідно наявних в матеріалах справи відеоданих, жодних сторонніх осіб, зокрема, чоловіків, які могли подавати ОСОБА_1 будь-які знаки, бодікамери поліцейських не зафіксували.

Також, як було слушно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є військовозобов`язаним, а тому не може бути мобілізованим.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2.5 ПДР України, водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку, тобто, своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

При цьому, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Доводи захисника про те, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення некоректно зазначено місце розгляду адміністративної справи (Московський районний суд м.Харкова замість вірного - ОСОБА_4 ), апеляційний суд приймає до уваги.

Так, 26 лютого 2025 року Верховна Рада ухвалила законопроект про перейменування судів, що дозволить декомунізувати назви місцевих судів, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, та відповідно до якого було перейменовано 10 районних судів м.Харкова та Харківської області, зокрема, і Московський районний суд м.Харкова на Салтівський районний суд м.Харкова.

Водночас, наведені обставини не є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та жодним чином не спростовує правильність його висновків, так як справу щодо ОСОБА_1 було розглянуто належним судом відповідно до правил територіальної підсудності, передбачених ст.276 КУпАП, що є визначальним.

Слід зазначити, що не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі порушення можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальних, взагалі не впливають на його дійсність.

Для визначення надмірного формалізму при розгляді справи Європейський суд з прав людини («ЄСПЛ») використав термін «правовий пуризм».

Зокрема, ЄСПЛ вказує, що пуризм у загальноприйнятому розумінні - це надмірне прагнення до чистоти, перевага форми над змістом.

При цьому в рішенні по справі «Сутяжник проти РФ» від 23.07.2009 (скарга N 8269/02) ЄСПЛ сформулював висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті рішення тільки для дотримання правового пуризму, оскільки рішення може бути скасоване лише з метою виправлення суттєвої помилки.

Тобто, враховуючи викладене та принципи ЄСПЛ визнання недопустимим доказом протоколу про адміністративне правопорушення з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Посилання адвоката Вдовиченка О.І. на невідповідність часу, зазначеного в протоколі, направленні водія на огляд та на відеозапису з нагрудного відеореєстратора в межах розгляду даної справи не є істотним недоліком та достатньою правовою підставою для закриття провадження в справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки судом беззаперечно встановлений та не заперечувався самим ОСОБА_1 факт керування ним транспортним засобом 16 травня 2025 року та факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, всупереч доводам апелянта, направлення на проходження медичного огляду у КНП ХОР «ОКНЛ» було виписано інспектором поліції о 14 год. 50 хв. (тобто, після зупинки ТЗ та встановлення особи правопорушника), а не о 14 год. 30 хв., як на те вказує захисник. (а.с. 5)

Доводи апелянта про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є допустимим доказом у справі, оскільки диски з відеозаписом не зазначені у протоколі у якості додатків, окрім того, ними не зафіксовано підстава зупинки ТЗ та чи відрекомендувався працівник поліції на той момент, процедура складення протоколу та надання його копії останньому, не є слушними, та спростовуються зібраними матеріалами.

Так, згідно відеозапису події, на якому акцентує свою увагу адвокат, зафіксовано, що після зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 поліцейський, відрекомендувавшись, зазначив, що ведеться відеофіксація згідно ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» та назвав причину його зупинки, що пізніше було відображено і у рапорті співробітника поліції. Також, спірним відео зафіксовано процедуру ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом складеного протоколу та отримання ним його копії.

Також, відповідно до змісту складеного протоколу, у якості технічного засобу відеозапису вказані відеореєстратор 2/5, б/к 473181, 467904, 472532, а у додатках до протоколу зазначені, зокрема, відеозапис з відеореєстратора 70 mai та відео з бодікамер Motorola VB400. (а.с. 2)

При цьому, апеляційний суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 власноруч та без зауважень.

Водночас, слід зауважити, що всупереч аргументів апелянта, законом не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати, зокрема, процес складення протоколу про адміністративне правопорушення та направлення, на яких також акцентує свою увагу апелянт.

Таким чином, на переконання суду, відеозапис події не є недопустимим доказом, як вважає апелянт, оскільки він здійснений на підставі п.1 ст.40 Закону України "Про національну поліцію" з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, зміст долученого до справи диску свідчить про те, що на ньому зафіксовано саме події, які є предметом розгляду у даній справі, вони відображають фактичні дані, які встановлюють наявність адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні. Відтак, долучений до справи відеозапис у відповідності до ст.251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано покладений судом в основу постанови.

Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, а водій не заперечував проти зйомки.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає.

Аргументи захисника, що ОСОБА_1 не було надано копію направлення, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки працівник поліції пропонував останньому пройти огляд у медичному закладі, від якого він відмовився, та відповідно до ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не передбачено вручення водію письмового направлення для огляду на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, можe бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено матеріали справи таких даних не мітять, не надано таких відомостей стороною захисту і до апеляційного суду. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційний суд не вбачає.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення цілком відповідає вимогам ст.23,33 КУпАП, є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Вдовиченка О.І. залишити без задоволення.

Постанову суддіСалтівського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик