П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Ковальова Ю.В., розглянувши справи про адміністративні правопорушення, які надійшли з УПП в Запорізькій області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

13.11.2025 р. о 13 год. 50 хв. ОСОБА_1 , у м. Запоріжжя по пр. Соборному, 6г, керував автомобілем BMW 120D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився на місті зупинки, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду адміністративного матеріалу ОСОБА_1 свою провину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, пояснивши, що більше десяти років не вживає ані алкоголю, ані наркотичних речовин. У нього була важлива зустріч в той день по військовій службі, він знав, що процедура освідування проходить довго, а у нього було замало часу. Ситуація по роботі не дозволяла їхати з поліцейськими, оскільки на одній з позицій не було зв`язку й він цю зустріч чекав більше півроку, тому й відмовився від проходження огляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Кіцула В.І. зазначив, що з відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння. Вважає, що підозра поліцейських є безпідставною, як і підстав для зупинки не було взагалі. Вимога поліцейських пройти огляд є незаконною, ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та не мав можливості проїхати до медичного закладу, а тому він діяв в умовах крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 511867 від 13.11.2025 року;

- рапортом інспектора поліції УПП в Запорізькій області ДПП;

- направленням на огляд з метою встановлення стану сп`яніння від 13.11.2025;

- відеозаписом з нагрудного реєстратора, долученим до матеріалів справи та переглянутим в судовому засіданні, зміст якого повністю спростовує вищенаведені доводи захисника та підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3.,1.5. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «ОГаллоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007), особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в закладі охорони здоров`я.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з відеозапису, працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки певні ознаки свідчили, що останній може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а також керував автомобілем. Ознаки, які притаманні знаходженню особи в стані наркотичного сп`яніння також зазначені у вищедослідженому направленні на огляд на стан наркотичного сп`яніння та перевірялися на місці. Однак, як засвідчують ці ж матеріали, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Так, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що під час зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , телефонує другу, який повинен підійти та він віддасть йому документи, які необхідно комусь передати до потягу, який відходить через 25 хвилин. Друг відповідає, що що він їде в таксі.

Відповідно до п. 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерств внутрішніх справ України і охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1413/27858 від 11.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі, поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Доводи захисника, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, як і доводи самого ОСОБА_1 щодо важливої зустрічі не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно зі статтею 18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Лише за наявності усіх трьох наведених вище умов особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та не мав можливості проїхати до медичного закладу, не спростовують порушення ним вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному, або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо завдана шкода є меншою, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Таких обставин в цій справі не встановлено.

Сам факт проходження ОСОБА_1 військової служби, заслуговують на повагу, але є такими, що не свідчать про те, що за обставинами вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, 13 листопада 2025 року він діяв в стані крайньої необхідності.

Безпідставним також є посилання захисника на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, яке спростовується відеозаписом з місця подій та рапортом поліцейського, і значення для кваліфікації дій водія за частиною 1 статті 130 КУпАП не має.

Отже, досліджені судом докази доводять винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним порушення вимог пункту п. 2.5 ПДР України.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При визначенні виду й міри адміністративного стягнення, згідно ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, особу правопорушника та інші обставини у справі, вважаю можливим призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, з правопорушника також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 1224, 124, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановила:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Платіжні реквізити для сплати адміністративного штрафу у адміністративній справі №333/11039/25:

Отримувач: ГУК у Зап.обл/Запорізька обл/21081300

Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997

Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)

Номер рахунку (IBAN): UA0008001

Код класифікації доходів бюджету: 21081300, Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі)

Відповідно до вимог ч.2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня повідомлення про винесення вказаної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605/ шістсот шістдесят п`ять/ гривень 60 копійок.

Платіжні реквізити для перерахування судового збору у адміністративній справі №333/11039/25:

Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)

Номер рахунку (IBAN): UA0026001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106, Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.В. Ковальова