Справа № 297/2007/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Поставитюка В.В., який діє інтересах ОСОБА_1 , на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 004148Е від 16.06.2025 року та постанови суду від 21.07.2025 слідує, що: 16 червня 2025 року о 15 годині 00 хвилин прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 214 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані близько 1850 метрів до державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовців ДПСУ зі складу прикордонного наряду «Контрольний пост» надати військово-обліковий документ відмовився пред`являти військово-обліковий документ, передбачений п. 7 Положення Про прикордонний режим, затверджене постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року та вдався до втечі.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 Положення Про прикордонний режим, затверджене постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Поставитюк В.В., який діє інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судута закрити провадження за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, суд не вірно застосував норми матеріального права . Зазначає, що у матеріалах справи відсутні дані про те, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, мала на це право, що вона на момент вчинення щодо неї неправомірних дій виконувала службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, а також немає даних про те, що працівники прикордонної служби знаходилися під час виконання службових обов`язків і їх дії по затриманню ОСОБА_1 були законними. Також зазначає, що відсутні докази, які б прямо вказували, що ОСОБА_1 відмовився пред`являти військово-обліковий документ, передбачений п.7 Положення про прикордонний режим, затверджене постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 та вдався до втечі. Зазначає, що ОСОБА_1 на вимогу пред`явив військовий квиток, але військовослужбовці ДПСУ вимагали дані з програми «Резерв +», які не є військовими обліковими документами і доступ до цієї програми у ОСОБА_1 відсутній. Вважає, що судом першої інстанції не встановлено доказів, фактів в чому саме проявилася злісна непокора, оскільки ОСОБА_1 при першій вимозі пред`явив документ, що посвідчує особу та військовий квиток. Отже, на думку сторони захисту, суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про визнання ОСОБА_1 винним, оскільки протокол про адмінправопорушення, не підтверджено належними доказами.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представник адвокат Поставитюк В.В. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Поставитюка В.В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст. 268, 271 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до п. 7 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998 р., громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Згідно з п. 10 вказаного Положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Цим же Положенням врегульовано Порядок видачі дозволів на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу.

Так, згідно п. 40 вказаного Положення, з метою отримання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу особа має право звернутися до відповідного органу Державної прикордонної служби із зазначенням у зверненні інформації, визначеної в частині другій статті 24 Закону України Про державний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, стверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №004148Е від 16.06.2025, де викладено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП; даними протоколу про адміністративне затримання від 16.06.2025, який підписаний ОСОБА_1 та в якому зазначено, що ОСОБА_1 послуг захисника не потребує, бажає захищати себе сам; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16.06.2025; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , де зазначив, що пред`явив документ, що посвідчує особу паспорт; рапортами старшими прикордонного наряду «Група реагування» капітана ОСОБА_2 та молодшого сержанта ОСОБА_3 відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), якими проінформовано начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) про подію, яка мала місце 16.06.2025; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; а також іншими матеріалами справи.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, які були досліджені місцевим та апеляційним судами.

Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення 3хРУ №004148Е від 16.06.2025, складений щодо ОСОБА_1 уповноважено на те особою, за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та особи - порушника.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним протоколу про адміністративне правопорушення, а також інших документів, які наявні у матеріалах справи.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший інспектор прикордонної служби групи АЮД ВПС Лужанка, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 вищевказаного протоколу, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що всупереч доводів сторони захисту, старший інспектор прикордонної служби групи АЮД ВПС Лужанка, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що у матеріалах справи відсутні дані про те, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, мала на це право, що вона на момент вчинення щодо неї неправомірних дій виконувала службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, а також немає даних про те, що працівники прикордонної служби знаходилися під час виконання службових обов`язків і їх дії по затриманню ОСОБА_1 були законними, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Посилання адвоката Поставитюка В.В. в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не встановлено доказів, фактів в чому саме проявилася злісна непокора, оскільки ОСОБА_1 при першій вимозі пред`явив документ, що посвідчує особу та військовий квиток, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення останнього від адміністративної відповідальності, крім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які наявні у матеріалах справи він зазначив, що пред`явив документ, що посвідчує особу паспорт, будь-які інші документи не зазначені.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги працівника прикордонної служби надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_1 відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисника щодо відсутності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга адвокатом Поставитюком В.В., в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Поствитюк В.В., який діє інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага