Справа № 541/1204/20
Номер провадження3-в/541/3/2026
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Миргород

Cуддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівський О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови судді по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП,

встановив:

05 січня 2026 року начальник Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Ярмолюк В.М. звернувся до суду з поданням про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови суду стосовно ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи подання посилається на те, що відповідно до постанови судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року на ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 діб. Постанова набрала законної сили 14.07.2020, після чого була звернута судом до виконання. Виконати зазначену постанову співробітники Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області не змогли у зв`язку з тим, що відповідно до довідки про звільнення серії ХАР №00710 від 26.09.2025 ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення волі, де відбував покарання призначене вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 08.09.2021 року у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі в період з 17.05.2021 року по 26.09.2025 року. На даний час місце перебування гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідоме. Просив суд звільнити від відбування адміністративного стягнення у вигляді 10 діб адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Представник Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Явтушенко Ю.А. подав заяву про розгляд подання за його відсутності, просив його задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали подання, матеріали особової справи, суддя вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.07.2020 у справі №541/1204/20 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постанова набрала законної сили 14.07.2020 після чого була звернута судом до виконання.

Виконати зазначену постанову співробітники Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області не змогли у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі, а саме в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)».

Згідно вироку Шишацького районного суду Полтавської області від 08.09.2021 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Відповідно до довідки про звільненням серії ХАР №00710 ОСОБА_1 відбував покарання у період з 17.05.2021 року по 26.09.2025 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Відповідно до ст. 305 КУпАП контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Як встановлено зі змісту ст. 38, ч. 2 ст. 39 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті; якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Відповідно до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Разом з тим, КУпАП не містить посилання про застосування строків давності судового рішення про адміністративну відповідальність.

Суддя вважає, що безстроковість виконання постанов про накладення адміністративного стягнення суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (ЄСПЛ) при оцінці порушень державами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як відомо, ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Прикладом такого застосування може слугувати справа «Лучанінова проти України», в якій ЄСПЛ за скаргою заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку, розцінив це правопорушення як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке було порушено, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Щодо вказаної безстроковості виконання постанов по справі про адміністративне правопорушення сказано і в рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010, згідно якої КСУ тлумачить принцип правової визначеності таким чином, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Крім того, необмежений строк виконання своєчасно надісланої постанови про накладення адміністративного стягнення суперечить принципу 4 Рекомендації №R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій. Зокрема, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Конституційний Суд України у пунктах 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа №10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на законодавство України та правові позиції ЄСПЛ, які за певних умов поширюють стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (стаття 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту, для цілей статті 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії статті 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді даної заяви щодо визнання такою, що не підлягає виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК України, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції), та важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у Кримінальному кодексі України є стаття 80, яка міститься у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Згідно з пунктом 1 частини першою цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальній справі, у якій особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт згідно з пунктами 8 і 9 статей 51, 60 КК України; пунктом 7 частини першої статей 24, 32 КУпАП).

Постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята в межах компетенції Миргородського міськрайонного суду Полтавської області та своєчасно надіслана на виконання до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, відстрочка виконання постанови не застосовувалась.

На даний час постанова судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.07.2020 у справі №541/1204/20, через об`єктивні причини не виконана протягом більше ніж чотирьох років з дня набрання нею чинності.

При цьому, вищевказана постанова не може знаходитися на виконанні безстроково, а тому строк для її виконання з об`єктивних причин закінчився.

Суддя вважає необхідним в даній справі застосувати аналогію закону, а саме норми п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, відповідно до якої особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності його виконання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 39, 299, 300, 303, 304, 326 КУпАП, суддя, -

постановив:

Подання начальника Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Ярмолюка В.М. про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови судді по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб, накладеного на нього постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.07.2020 у справі №541/1204/20.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. А. Городівський