КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Справа № 939/3417/25
№ 33/824/1007/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича на постанову судді Бородянського районного суду Київської області Стасенко Г.В. від 17 грудня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№496745, 28 жовтня 2025 року, о 17-й годині 21 хвилині, в с. Мигалках Бучанського району Київської області по вул. Покровській водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи права керування транспортними засобами, дане правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП 22 вересня 2025 року постановою серії ЕНА № 5776005, чим порушив п. 2.1а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№496726, 28 жовтня 2025 року, о 17-й годині 21 хвилині, в с. Мигалках Бучанського району Київської області по вул. Покровській водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, блідість шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Бородянського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року визнатиОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до ст. 36 КУпАП визначено ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з такою постановою судді, захисник ОСОБА_1 адвокат Сіренко М.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді Бородянського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в решті постанову залишити без змін.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова судді в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд допустив спрощений підхід до розгляду справи, не надав правової оцінки тим доказам, які надані поліцейськими, не взяв до уваги доводи сторони захисту.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був обізнаний, що відносно нього 22.09.2025 року було винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому умислу не мав на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Вказує, що працівниками поліції не було надано суду доказів того, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія відповідної категорії на день вчинення правопорушення, доказів направлення чи належним чином повідомлення про винесення відносно нього постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП, в матеріалах справи дана постанова відсутня, що спростовує факт повторні вчинення правопорушення.

В судове засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сіренко М.Ю. не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Постанова судді в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не оскаржується, а тому в цій частині не є предметом апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга подана на постанову суду лише в частині притягнення до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині.

За змістом п. 2.1.а Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто за повторне протягом року: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП); передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП); керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП доведена належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 496745, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та якими зафіксовано час, місце та обставини вчиненого правопорушення;

- інформацією адмінпрактики згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (постанова ЕНА № 5776005 від 22 вересня 2025 року) та 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 оплатив штраф у розмірі 3 400 грн.;

- відеоматеріалами з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

У діянні ОСОБА_1 вбачається порушення Правил дорожнього руху, яке було зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, п. 2.1а ПДР України, а також наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки щодо ОСОБА_1 встановлено наявність обох обов`язкових кваліфікуючих ознак цього складу правопорушення, зокрема: 1) керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом; 2) повторність вчинення такого правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Заперечуючи щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, захисник вказує на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними такі доводи та відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, умисел включає в себе інтелектуальний момент (усвідомлення особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності, а також передбачення нею шкідливих наслідків свого діяння) та вольовий момент (особа бажає настання шкідливих наслідків або свідомо допускає їх настання).

За особливостями конструкції об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є формальним, тобто є закінченим з моменту повторного протягом року вчинення передбаченої законом дії, а саме з моменту початку руху транспортного засобу під керуванням особи, яка не має права керування таким транспортним засобом. Тривалість, характер та інші характеристики руху, ставлення особи до ймовірних наслідків такого керування чи реальне настання будь-яких суспільно шкідливих наслідків діяння особи не мають значення для кваліфікації за цією статтею.

Враховуючи викладене, у правопорушеннях із формальним складом, які не передбачають як необхідну ознаку настання суспільно шкідливих наслідків діяння, змістом умислу є передбачення особою протиправного характеру свого діяння та бажання його вчинення або свідоме його вчинення за умов, коли особа могла і повинна була уникнути його вчинення. Тобто вольовий момент умислу перенесено з наслідків на сам факт вчинення діяння.

Особливістю повторності в адміністративному деліктному праві, зокрема в правопорушеннях за ч. 5 ст. 126 КУпАП, є пов`язання її наявності з фактом піддання особи адміністративному стягненню, а не з фактичним вчиненням нею однорідних дії повторно.

Повторним відповідно до пункту 2 статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

У матеріалах справи міститься адмінпрактика за інформацією якої вбачається, що постановою серії ЕНА № 5776005 від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 2). Сторона захисту не надала доказів оскарження та скасування цієї постанови, а тому вона є такою, що набрала законної сили.

Безпідставними є доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах справи доказів вручення чи направлення цієї постанови, оскільки така постанова виносилася за його безпосередньої участі, та 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 3 400 грн. за вказаною постановою, а тому він не міг не знати про її існування.

За таких обставин поза розумним сумнівом залишається доведеним, що ОСОБА_1 достовірно знаючи, що він не має права керувати транспортним засобом відповідної категорії та те, що його 22 вересня 2025 року вже було піддано стягненню за керування транспортним засобом без права керування ним, розуміючи протиправність свого діяння (інтелектуальний момент) з власної волі та свідомо сів за кермо та привів у рух транспортний засіб (вольовий момент), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також необґрунтованими є доводи сторони захисту про не доведення поліцейськими відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки у цій категорії справ саме особа, яка посилається на наявність такого права, має реальну можливість і процесуальний обов`язок надати відповідні докази його існування (зокрема посвідчення водія відповідної категорії). Вимога ж доведення відсутності певного права суперечила б логіці доказування, адже відсутність, як юридичний факт, не може бути доведена шляхом подання позитивних доказів, тоді як, наявність права є обставиною, що об`єктивно підтверджується відповідними документами.

За таких умов ненадання стороною захисту будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 права керування транспортним засобом відповідної категорії, не може тлумачитися на користь цих доводів та не спростовує висновків суду.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема в частині умислу на вчинення цього правопорушення.

Підстави вважати докази наявні в матеріалах справи неналежними, апеляційний суд не вбачає, стороною захисту вони не спростовані.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування постанови суду першої інстанції в оскаржуваній частині, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування постанови суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП не має, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції в цій частині- без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Бородянського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов