ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19465/25

Провадження № 33/820/125/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Полянчука Владислава Богдановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Полянчука Владислава Богдановича, на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

За постановою суду, 30 червня 2025 року, приблизно о 05 год. 44 хв., водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, на а/д Н-03 174 км, поблизу с. Стуфчинці Хмельницького району, керував транспортним засобом «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Алкотест «Драгер», результат 0,56‰.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 , адвокат Полянчук В.Б., подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП, або ж вирішити питання про можливість застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Постанову вважає незаконною з наступних підстав.

Так, працівники поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння допустили ряд порушень, що свідчить про недопустимість доказів, на що суд уваги не звернув.

Так, поліцейські не доставили його до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки він із результатом не погоджувався. Натомість, провокували до відмови від проходження даного огляду.

Вважає, що дії ОСОБА_1 за п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху кваліфіковано неправильно, оскільки він відмовився від проходження огляду в медичному закладі після незгоди із результатами тесту, проведеного на місці, що є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Відеозапис з нагрудних камер поліцейських є недопустимим доказом, оскільки такий записаний не безперервно та не відображує всі обставини події, а відеозапис, на якому зафіксовано рух транспортного засобу, здійснений не на спеціальний технічний засіб, що також свідчить про його недопустимість.

Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тому його огляд на стан сп`яніння слід було проводити за спеціальною процедурою відповідно до вимог ст. 2661 КУпАП, тобто за участі уповноваженого представника Військової служби правопорядку у ЗСУ чи командира частини.

Не враховано й те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, а саме: виконував наказ щодо забезпечення оборони України, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, місцевий суд не в повній мірі врахував характеризуючі дані ОСОБА_1 , те, що він є військовослужбовцем, не враховано, що право керування необхідне йому для виконання обов`язків військової служби та призначив йому надто суворе стягнення, а саме: з позбавленням права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Полянчука В.Б., на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 376736 від 30 червня 2025 року вбачається, що 30 червня 2025 року, приблизно о 05 год. 44 хв., водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, на а/д Н-03 174 км, поблизу с. Стуфчинці Хмельницького району, керував транспортним засобом «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Алкотест Драгер, результат 0,56‰ (а.с. 1).

Даними із роздруківки приладу «Drager Alcotest 6810», тест № 1080 від 30.06.2025 року, підтверджується, що концентрація парів спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 на момент проходження огляду становила 0,56 ‰ (а.с. 3).

Відомостями з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів підтверджується, що у правопорушника спостерігались ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Огляд проводився за допомогою приладу «Drager 6810», результат 0,56 ‰. З результатами тесту ОСОБА_1 погодився, про що розписався особисто у графі «з результами згоден» (а.с. 2).

Наведені докази в повній мірі узгоджуються із даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, яким підтверджується, що на блок-пості працівниками поліції був зупинений автомобіль «Форд Мондео». Під час спілкування із водієм ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання працівника поліції щодо вживання алкогольних напоїв, водій пояснив, що напередодні ввечері вживав спиртне. У зв`язку з цим, працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», на що він погодився. Продувши такий прилад, результат тесту становив 0,56 %о. Із результатом ОСОБА_1 не погодився. Проте до медичного закладу не поїхав, пояснивши таку поведінку браком часу (а.с. 9).

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 18 липня 2006 року у справі № 63566/00 «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїз Торія проти Іспанії», у яких Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Доводи захисника про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки його не доставили до медичного закладу, на увагу суду не заслуговують, з огляду на наступне.

Так, процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння визначена вимогами ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ України та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 р №1103 (далі Порядку).

Відповідно до вимог ст. 266, п. 6 Розділу І Інструкції та п.п. 3, 6, 8 Порядку огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Із матеріалів справи, зокрема відеозапису з нагрудних камер поліцейських, вбачається, що під час спілкування із водієм ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На місці зупинки транспортного засобу він пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Після його продуття результат становив 0,56 %о. Із результатом він не погодився. Працівник поліції декілька разів запропонував йому проїхати до медичного закладу для проходження огляду. Проте ОСОБА_1 до медичного закладу не поїхав, пояснивши таку поведінку браком часу, «я не маю часу їхати, бо мені до 7 години слід прибути на місце» (а.с. 7).

Отже, у даному випадку працівниками поліції в повній мірі була дотримана процедура проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Посилання на те, що працівниками поліції дії водія за п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху кваліфіковано неправильно, такі слід кваліфікувати за п. 2.5 Правил, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вимогами ст. 266 КУпАП та п. 6 Розділу І Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння може проводитись: поліцейським на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних приладів; лікарем закладу охорони здоров`я.

У розділі ІІ Інструкції регламентовано проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Відповідно до пункту 1 цього розділу за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами Інструкції поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу II Інструкції).

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння (абзаци 1,2 пункту 10 розділу II Інструкції).

У розділі III Інструкції регламентується проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано таке право (п. 7 роздіду І Інструкції).

Аналіз зазначених положень указує на те, що правова оцінка дій особи, щодо якої було складено протокол про адміністративне правопорушення за відповідною частиною статті 130 КУпАП, залежить від того, чи було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлено його результати та чи існували підстави, передбачені Інструкцією, для проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

У разі ж встановлення обставин про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, незалежно від того чи було цей факт встановлено поліцейським, чи за наявності для цього підстав - у закладі охорони здоров`я, складається протокол про порушення підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху.

Із матеріалів провадження вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з дотриманням процедури проведення такого огляду. Результат тесту становив 0,56 %0. Даний результат зазначений і в акті огляду і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, поліцейським встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом. За таких обставин його дії за п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху кваліфіковано правильно.

Твердження сторони захисту про наявність в діях працівників поліції провокативних дій та спонукання ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, на увагу суду не заслуговує, враховуючи наступне.

Провокація - це навмисні дії або слова, спрямовані на те, щоб спонукати іншу особу до небажаних, згубних вчинків, реакцій чи конфлікту, зазвичай з метою досягнення вигоди для провокатора.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 у вину ставиться порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, провокацію в чому вбачає захисник.

Разом з тим, із відеозапису події не вбачається жодних провокативних дій з боку працівників поліції щодо проходження ним огляду на місці події. Останні, виконуючи свої посадові обов`язки, лише роз`яснювали ОСОБА_1 те, що він, не погодившись із результатами приладу «Драгер», може як пройти огляд в медичному закладі, так і від нього відмовитись, за що також нестиме відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, в діях ОСОБА_1 вбачаються провокативні дії щодо працівників поліції, оскільки останній, намагаючись уникнути відповідальності, намагався їх спонукати до залагодження даної ситуації в позазаконний спосіб.

Посилання на те, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських записаний не безперервно, джерело походження інших відеозаписів, зафіксованих на диску, невідоме, отже такі докази є недопустимими, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, тощо.

Згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Відповідно до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку. Указана Інструкція затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.

Застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису передбачено у випадках, зазначених у ст. 266 КУпАП. Відеофіксація порушення є інструментом прозорості та об`єктивності здійснення працівником поліції своїх повноважень.

Наявний в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозапис, який був здійснений на нагрудну камеру працівника поліції, містить відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і відтворюють обставини події, яка сталась 30 червня 2025 року року за участі водія ОСОБА_1 , а саме керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння, процедуру проходження огляду та ознайомлення із протоколом про адміністративне правопорушення.

Із відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 , особа якого зафіксована на відеозаписі та співпадає із особою правопорушника, який був присутній в апеляційному суді під час розгляду справи, проходив огляд на стан сп`яніння, за результатами якого встановлено стан його сп`яніння.

Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, а тому він є належним та допустимим доказом.

Отже, місцевий суд обґрунтовано взяв такий до уваги під час постановлення оскарженого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння слід було проводити із застосуванням спеціальної процедури, передбаченої ст. 2661 КУпАП, тобто за участі уповноваженого представника Військової служби правопорядку у ЗСУ чи командира частини, на увагу суду не заслуговують враховуючи наступне.

Так відповідно до ч. 2 ст. 2661 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Із матеріалів провадження вбачається, що водій ОСОБА_1 , який був зупинений працівниками поліції під час проїзду блок-посту, поблизу с. Стуфчинці, є військовослужбовцем.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу, які б підтверджували виконання ОСОБА_1 під час його зупинки працівниками поліції обов`язків військової служби, зокрема, бойового наказу/розпорядження, журналу бойових дій, рапорту командира підрозділу та спеціальної довідки про виконання бойових/спеціальних завдань, що фіксують участь військовослужбовця, його місце, час та підстави для виконання завдань.

Отже, підстав для застосування спеціальної процедури, передбаченої ст. 2661 КУпАП, під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та залучення уповноваженого представника Військової служби правопорядку у ЗСУ чи командира частини, не було.

Апеляційний суд вважає, що його огляд на стан сп`яніння проведено уповноваженою особою - поліцейським у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, тобто такий є законним.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, а саме: виконував наказ щодо забезпечення оборони України, тому він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома властивостями: 1) небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави і 2) обстановкою, яка не дає можливості усунути цю небезпеку іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам. Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається даною обстановкою, за якої особа вимушена удатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує правоохоронюваним інтересам особи.

Однак, матеріали справи не містять доказів, а стороною захисту такі також не надані, які б підтверджували те, що на момент зупинки ОСОБА_1 перебував у стані крайньої необхідності, тобто був вимушений сісти за кермо автомобіля у стані сп`яніння з метою усунення раптово виниклої небезпеки, передбаченої ст. 18 КУпАП, і ця небезпека не могла бути усунунена іншими засобами.

Натомість, сідаючи за кермо автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, порушуючи закон, та керуючи джерелом підвищеної небезпеки, поставив під загрозу не лише своє життя, а й життя інших учасників руху. Тобто, шкода, яка могла б бути ним заподіяна, є значно більшою, ніж гіпотетично відвернена.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, тому останній підлягає адміністративній відповідальності.

Доводи захисника про можливість призначення ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, не відповідають вимогам закону.

Так, порушення приписів ч. 1 ст. 130 КУпАП тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, даною санкцією статті позбавлення права керування транспортним засобом визначено як є безальтернативне стягнення.

Підстав для застосування аналогії закону та призначення йому більш м`якого стягнення апеляційний суд не вбачає.

Що стосується твердження про те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби та захисту нашої Батьківщини необхідне право керування транспортним засобом для здійснення своїх посадових обов`язків, то таке жодними доказами не підтверджено.

Доводи про те, що місцевий суд не в повній мірі врахував особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані обставини відповідно до вимог КУпАП не є підставою для пом`якшення накладеного на нього стягнення, зокрема й без позбавлення права керування транспортними засобами.

Що стосується постанов інших апеляційних судів, які захисник долучив до апеляційної скарги, то слід зазначити, що їх зміст суперечить вимогам, про які вказує захисник у своїй апеляційній скарзі. Крім того, в Україні не діє прецедентне право.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд.

Адміністративне стягнення, накладене на нього в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить сторона захисту, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, адвоката Полянчука Владислава Богдановича, - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.