КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Провадження № 3/552/42/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026

20 січня 2026 року суддя Київського районного суду м. Полтави Любчик В.М., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали, додані до нього, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ВАД № 122267 від 14.12.2025, 14.12.2025 близько 22 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно батька громадянина ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру: ображав нецензурною лайкою та погрожував. Правопорушення вчинено особою, яку вже було піддано адміністративному стягненню постановою Київського районного суду м. Полтави від 10.12.2025 року. Внаслідок вищевказаних дій було завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

Зазначені дії органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП як такі, що вчинені повторно протягом року особою, яку вже було піддано адміністративному стягненню.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до пункту 38 постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 0870/8014/12, сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися станом відомого їй судового провадження, добросовісно користуватися процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони зобов`язані у розумні інтервали часу вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан судового провадження, яке їм відоме.

З урахуванням викладеного, принципу пріоритету публічного інтересу над приватним, а також положень статті 268 КУпАП, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань провадження, визначених статтями 1, 245 КУпАП, та своєчасному розгляду справи у межах строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, відповідно до положень статей 251, 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з частиною 1 статті 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 3 статті 173-2 КУпАП за ті самі дії, вчинені повторно протягом року, за умови, що особу було піддано адміністративному стягненню.

Разом з тим, відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 10.12.2025 у справі № 552/10030/25 провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства протягом року, що виключає можливість кваліфікації дій за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини суд виходить з того, що адміністративне провадження за своєю суттю та наслідками може підпадати під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України» наголошено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, які передбачають можливість застосування санкцій карального характеру, повинні відповідати стандартам справедливого судового розгляду, зокрема принципам змагальності, рівності сторін та правової визначеності.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» Суд звернув увагу на неприпустимість перебрання судом на себе функцій сторони обвинувачення, зокрема шляхом самостійного формування чи зміни фабули правопорушення або доведення вини особи за відсутності належної активності сторони обвинувачення. Разом із тим, зазначена практика не позбавляє суд права надавати юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи та здійснювати їх правову кваліфікацію, якщо така перекваліфікація не виходить за межі описаних у протоколі подій та не погіршує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово зазначав, що перекваліфікація дій особи на менш сувору норму закону, за умови незмінності фактичних обставин, не порушує права особи на захист та відповідає засадам законності й справедливості адміністративного провадження.

У даному випадку судом не змінюються фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не доповнюється фабула новими епізодами чи діями, а лише усувається неправильна юридична оцінка щодо наявності кваліфікуючої ознаки повторності, яка не підтверджена належними та допустимими доказами. Така перекваліфікація здійснюється на користь особи, оскільки передбачає застосування менш суворої санкції.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 підлягають перекваліфікації з ч. 3 ст. 173-2 КУпАП на ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 122267 від 14.12.2025 (а.с. 1), письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 14.12.2025 (а.с. 2), письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14.12.2025 (а.с. 3), терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії № 100896 від 15.12.2025 (а.с. 4), формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 14.12.2025 (а.с. 5) та відеозаписом (а.с. 6).

Сукупність наведених доказів є достатньою, належною та допустимою і підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а його винуватість доведена поза розумним сумнівом.

З урахуванням викладеного, а саме: характеру вчиненого адміністративного правопорушення, обставин справи, а також даних про особу порушника, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні щодо адміністративного правопорушення у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 276-280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративн е стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень на користь держави.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) на користь Державної судової адміністрації України, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня проголошення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Любчик