ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6311/25 Головуючий І-ї інстанції Подус Г.С.
Провадження № 33/818/70/26 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Дєдової Н.С.

за участю захисника Заборського О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Заборського О.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 16 березня 2025 року о 02 год. 45 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Ізюм по вул. Соборній, 49, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі КНП ХОР ОНД ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України

Постановою Шевченківського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзізахисник Заборський О.В. просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що одразу повідомив поліцейських та надав на ознайомлення посвідчення, а тому, вважає, його огляд мав проводитися у відповідності до приписів ст.266-1 КУпАП, а не в загальному порядку.

Також, на його думку, матеріали справи не містять підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку із чим така зупинка є незаконною, та водій не зобов`язаний був виконувати подальші вимоги поліцейських, зокрема, проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, зазначає, що поліцейськими не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, а лише на місці зупинки, після відмови від проходження якого одразу було складено протокол про адміністративне правопорушення.

До початку судового розгляду захисник ОСОБА_2 подав до суду ряд клопотань, зокрема, про зупинення провадження у справі до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби; про визнання відеозапису події неналежним та недопустимим доказом у справі; про повне дослідження матеріалів справи у судовому засіданні, зокрема, долученого відеозапису шляхом його перегляду під час судового розгляду; про виклик інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Швеця М., який склав протокол про адміністративне правопорушення; а також про призначення у справі почеркознавчої експертизи, на розгляд якої поставити питання чи складені письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, та виконано підпис на них саме ОСОБА_1 .

Мотиви суду

Подане захисником Заборським О.В. клопотання про зупинення провадження у справі, який останній мотивує перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі та його неможливістю особисто приймати участь у розгляді справи, задоволенню не підлягає за таких підстав.

Так, якщо певні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

01.05.2022 року законодавцем були внесені зміни у чинний КПК щодо зупинення кримінального провадження. У КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення виключно кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить. Враховуючи це, застосування норм КПК до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.

Слід також зауважити, що строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими ніж строки накладення адміністративного стягнення та порядок їх обчислення є різним. Так, у КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі. Отже, чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо), стаття 277 КУпАП.

Відповідно до ст.6 ЄКПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім цього, слід зазначити, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою і закриття провадження з цих підстав не відповідатиме інтересам самого ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що у задоволенні клопотання захисника слід відмовити, а розгляд справи продовжити, оскільки захиснику надано всі права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є достатнім для здійснення ефективного захисту та його подальшої участі у дослідженні доказів, які долучені до матеріалів справи.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника Заборського О.В. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 16 березня 2025 року о 02 год. 45 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Ізюм по вул. Соборній, 49, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі КНП ХОР ОНД ОСОБА_1 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272867 від 16.03.2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 16.03.2025 року о 02 год. 55 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; огляд у медичному закладі не проводився за відмовою водія ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) за допомогою Драгер Алкотест 6820 не проводився за відмовою водія ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 16.03.2025 року, згідно яких він, перебуваючи у м.Ізюм близько 22 год. 00 хв. 15.03.2025 року випив приблизно 250 г горілки. 16.03.2025 року близько 02 год. 00 хв. він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо свого авто Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_1 , та поїхав на заправку «Маршал», яка розташована у м. Ізюм. Рухаючись по вул. Соборній був, був зупинений співробітниками поліції. Під час перевірки документів, було виявлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі він відмовився. Також, зазначив, що провину визнає, з інкримінованим йому правопорушенням згоден, претензій ні до кого не має.

- рапортом інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Швеця М. від 16.03.2025 року щодо події з зазначенням причини, часу та місця зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_1 порушень ПДР України, є необґрунтованими.

Дійсно, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та ПДР України. Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, апелянтом не враховано тієї обставини, що згідно матеріалів справи, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений о 02 год. 45 хв., тобто, під час дії комендантської години у м. Харків та Харківській області, що підтверджується відеозаписом події, згідно якого на твердження водія ОСОБА_1 , що він їхав без порушень ПДРУ, поліцейський зауважив, що він здійснював рух у комендантську годину.

Аналогічні дані зафіксовані і у рапорті інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Швеця М. від 16.03.2025 року. (а.с. 2)

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022 року, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, які в подальшому було продовжено, в Україні введено воєнний стан.

Так, рішенням начальника ХОВА від 22.12.2022 року у м.Харкові та Харківській області встановлено комендантську годину з 23.00 год до 05.00 год. Визначення терміну комендантська година міститься у пункті 5 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а саме це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів. Без перепусток під час комендантської години на вулицях та в інших громадських місцях дозволено перебування та рух транспортних засобів Збройних Сил, Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС а також транспортним засобам спеціалізованого призначення, які виконують невідкладне службове завдання, за умови ввімкнення спеціальних світлових сигнальних пристроїв.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право, в тому числі перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться;

За наведених обставин, доводи апелянта про незаконність дій працівників поліції щодо зупинки ОСОБА_1 апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки перевірка документів водія здійснювалась у період дії комендантської години, а не в умовах загального контролю дорожнього руху.

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Перевіряючи доводи захисника про те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, а тому його огляд мав проводитися у відповідності до приписів ст.266-1 КУпАП, а не в загальному порядку, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил Українина стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Згідно відеозапису події, що мала місце 15.03.2025 року, убачається, що після зупинки, перевірки документів (зокрема, і посвідчення військовослужбовця) та виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, співробітниками поліції було запропоновано викликати на місце події співробітників ВСП, на що останній відмовився та поцікавився, чи можна обійтися без складення протоколу. При цьому, пояснив, що нещодавно повернувся з війни, разом з товаришами (двоє чоловіків, які також перебували в авто) на базі вживали алкоголь (близько 0,5 л горілки на трьох), та того ж дня він мав знову повертатися у зону бойових дій.

З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 перебував поза межами території будь-якої військової частини та не виконував в той час жодних військових обов`язків.

Будь-яких інших документів, окрім посвідчення військовослужбовця, наданого ОСОБА_1 на місці зупинки ТЗ, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення він виконував обов`язки військової служби, стороною захисту не надано, а матеріали справи їх також не містять. Крім того, останній самостійно відмовився від виклику на місце події співробітників ВСП, як і було запропоновано інспекторами поліції, а тому на той момент у працівників поліції існувала обгрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, є неспроможними.

Як убачається з матеріалів судового провадження, хоча даними відеозапису з бодікамер поліцейських не зафіксовано пропозицію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, відмова останнього від проходження такого огляду відображена у його особистих письмових поясненнях, наданих на місці події 16.03.2025 року, як і факт вживання ним алкоголю. (а.с. 5)

Таким чином, доводи захисника про порушення співробітниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не є слушними та спростовуються зібраними доказами, які оцінюються у їх сукупності та узгоджуються між собою.

Аналогічні дані зафіксовані і у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 272867 від 16.03.2025 року, підписаному ОСОБА_1 власноруч та без зауважень. (а.с. 1)

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції може бути оскаржений в порядку, встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, апелянтом не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на думку апелянта свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, так як на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Клопотання захисника про необхідність призначення у справі почеркознавчої експертизи та виклик інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Швеця М.С., який є автором складеного протоколу, також не є слушним та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Звертаючись до апеляційного суду із клопотаннями про проведення почеркознавчої експертизи та виклик особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, адвокат їх необхідність обумовлює тим, що згідно даних відеозапису, ОСОБА_1 відмовився, зокрема, від надання пояснень, підпису акту огляду та направлення, в той час як до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено письмові пояснення ОСОБА_1 , які, як стверджує захисник, останній не складав та не підписував. Водночас, вказані письмові пояснення містять численні виправлення у прізвищі ОСОБА_1 , які останній, на думку захисника, просто не міг допустити, так як добре його знає.

Так, згідно відеозапису події, на якому акцентує свою увагу і захисник, убачається, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення, інспектор поліції детально ознайомив ОСОБА_1 з його змістом, зачитавши вголос. При цьому, дійшовши до графи «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», поліцейський зазначив, що ОСОБА_1 надав такі пояснення на окремому аркуші, на що останній не висловив жодних заперечень та завірив відповідний рядок протоколу власним підписом.

Таким чином, доводи, викладені захисником у поданих ним клопотаннях, спростовуються матеріалами справи, зокрема, даними відеозапису, а тому необхідності у призначенні у справі почеркознавчої експертизи та виклику у судове засіданні інспектора поліції апеляційний суд не убачає, так як зібраних доказів достатньо для постановлення законного та обгрунованого рішення.

Посилання адвоката на наявність виправлень у письмових поясненнях ОСОБА_1 апеляційний суд приймає до уваги, водночас, зазначені обставини не є значним недоліком та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

Таким чином, апеляційний суд не убачає підстав для задоволення клопотань захисника про призначення у справі почеркознавчої експертизи та виклик інспектора поліції Швеця М.С., оскільки зібраних у справі доказів достатньо для постановлення законного, обгрунтованого рішення та висновку про винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні без виклику поліцейського у судове засідання та проведення експертних досліджень.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення цілком відповідає вимогам ст.23,33 КУпАП, є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Заборського О.В. залишити без задоволення.

Постанову суддіШевченківського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик