Номер провадження: 33/813/68/26
Номер справи місцевого суду: 521/5824/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Михайлова Олександра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Михайлова Олександра Миколайовича,

на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень 00 копійок з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Михайлов О.М. просить постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2025 року у справі № 521/5824/25 скасувати та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що доказ фактичного руху транспортного засобу у сукупності із доказами поліцейськими реалізації повноважень за ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» у матеріалах справи відсутній. Відсутній доказ складання направлення на огляд водія транспортного засобу щодо ОСОБА_1 .

Із наданого відеозапису убачається, що працівники поліції стверджували, що за кермом перебував ОСОБА_1 і поліцейськими виявлено, що водій пересів на заднє сидіння автомобілю, а пасажир пересів за кермо, проте, захисник зазначає, що ОСОБА_2 , як вбачається з долученого відеозапису, спростовувала факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначаючи що саме вона керувала транспортним засобом.

Крім того, скаржник посилається на порушення територіальної підсудності, порушення судом першої інстанції допущенні під час складання протоколу судового засідання від 01.10.2025 року, та вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір, хоча ОСОБА_1 як учасник бойових дій від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений (п. 13) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується у матеріалах справи наявною копією посвідчення УБД.

Апеляційним судом, у відповідності до положень ч. 5 ст. 294 КУпАП, ОСОБА_1 та його захисник Михайлов О.М. повідомлялися про дату, час та місце судового засідання.

В судовому засіданні 10 листопада 2025 року задоволено клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Михайлова Олександра Миколайовича про виклик до судового засідання працівника поліції, яким складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_3 .

В судові засідання, призначені на 24.11.2025 року, 08.12.2025 року та 22.12.2025 року ОСОБА_3 не з`явився.

06.01.2026 року на адресу апеляційного суду надійшов лист від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, згідно якого забезпечити прибуття поліцейського взводу №1 роти № 6 батальйону № 2 полку капрала поліції Лаврентієва А.І. до апеляційного суду в якості свідка немає можливості, через те, що останній перебуває у відрядженні згідно наказу ДПП № 54 ДСК від 01.04.2025 року, з метою участі у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України в зоні проведення бойових дій, в складі зведеного загону Департаменту патрульної поліції по невизначений період, його місце перебування не відоме.

Одеський апеляційний суд, ухвалою від 12.01.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішив проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 12.01.2025 року ОСОБА_1 та його захисник Михайлов О.М. просили суд задовольнити апеляційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, апеляційний суд вважає необхідним зазначити таке.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того водій перебував у стані сп`яніння чи ні.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду надано протокол серії ЕПР1 № 279070 від 23.03.2025 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.03.2025 року, диск з відеозаписом, довідки уповноваженої особи УПП в Одеській області про отримання (неотримання) особою посвідчення водія та про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 279070 від 23.03.2025 року, 23.03.2025 року о 00 годині 20 хвилин у м. Одесі по вул. Водопровідна, 22, водій транспортного засобу Hyunday номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина водія ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279070 від 23 березня 2025 року, відеозаписами з портативного відеореєстратора №474936, №471491, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 березня 2025 року. Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення та його наслідки, суд вважав за необхідне накласти на правопорушника стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції з вказаними висновками суду першої інстанції не може погодитись, з огляду на таке.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст. 9 КУпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відтак, вказана норма регулює правовідносини щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння та визначає спеціальний суб`єкт водій транспортного засобу.

За положеннями п.1.10 ПДР: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і знаходиться в ньому, але не причетна до керування ним.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Проведення огляду водія на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735(далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок).

За положеннями п. 2.5 ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За п. 2 розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають саме водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пункт 6 розділу І Інструкції встановлює, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (пункт 7).

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали судової справи, належним чином не дослідив відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, незважаючи на заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, в результаті чого дійшов хибного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

До такого висновку апеляційний суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху лише водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не будь-які інші особи, що перебувають на пасажирському сидінні на момент зупинки їх поліцейськими, навіть якщо такі особи є власниками цього автомобіля чи мають право керування цим автомобілем.

Знаходження в транспортному засобі на пасажирському сидінні особи з ознаками алкогольного сп`яніння, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмови особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Між тим, матеріали даної справи не містять належних та достовірних доказів того, що поліцейські зупинили транспортний засіб Hyunday номерний знак НОМЕР_1 під час керування ОСОБА_1 транспортним засобом або перебування за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння чи з явними ознаками такого.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Однак, відеозапис події правопорушення та фіксації процесу складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, які оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду, свідчать про протилежне.

Зокрема, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з бодікамер поліцейських вбачається, що працівники поліції підійшли до припаркованого транспортного засобу, відчинивши задні двері з правої сторони на пасажирському місці сиділа особа, яку працівниками поліції було ідентифіковано як ОСОБА_1 , за кермом в цей час перебувала особа, яка представилась дружиною ОСОБА_1 , яка зазначила, що саме вона керувала транспортним засобом та мала намір припаркувати машину, при цьому працівники поліції стверджували, що зазначені особи пересіли, а за кермом перебував саме ОСОБА_1 .

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 заперечував та пояснив, що він є пасажиром.

24 листопада 2025 року в судовому засіданні апеляційним судом було допитано у якості свідка ОСОБА_4 , яка надала пояснення, що саме вона керувала транспортним засобом, а ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні.

Апеляційний суд неодноразово викликав до судового засідання працівника поліції, яким складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , проте зазначена особа до суду не з`явилася та не надала свідчення на підтвердження обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279070 від 23 березня 2025 року.

З дослідженого відеозапису з нагрудних бодікамер працівників поліції не можливо встановити чи дійсно після зупинки транспортного засобу, як стверджують працівники поліції, водій ОСОБА_1 пересів на заднє пасажирське сидіння.

За встановлених обставин, на переконання апеляційного суду, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі обставин.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, що виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

ОСОБА_1 як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду заперечував, що під час зупинки транспортного засобу він був водієм, а стверджував, що він був саме пасажиром.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.

Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів фактичного руху транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_4 не заперечували факту перебування транспортного засобу в русі, проте наполягали, на тому, що ним керувала саме ОСОБА_4 .

При встановлених обставинах, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення.

З урахуванням наведеного, встановлені апеляційним судом обставини справи виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме керування особою транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення апеляційної скарги частково і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Михайлова Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова