Справа № 736/2948/25
Номер провадження 3/736/96/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Корюківка

Суддя Корюківського районного суду Чернігівської області Пархомчук Т.В.,

за участі секретаря Петренко О.О.,

захисника Білої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань суду у м. Корюківці матеріали, що надійшли від Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И Л А:

21 листопада 2025 року о 22 год. 03 хв. в м. Корюківка по вул. Шевченка, 72б, ОСОБА_1 керував автомобілем HYUNDAI SANTAFE, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на факт вживання алкоголю на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, при цьому велась безперервна відеофіксація. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5. ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Пушняка В.І., Біла Т.О., заявила клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на те, що порядок проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП. Захисник зазначила, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і на момент складення протоколу і проведення огляду перебував на військовій службі і про такі обставини працівники поліції були обізнані, що підтверджується відеозаписами, зокрема відеозаписом «0000000__0014B.MP4», а саме: таймлайн 21:00 до 22:00, о 22 год 22 хв. Захисник наполягає на тому, що на місце події прибув представник ВСП у складі ЗС України, проте поліцейські не залучив його до проведення огляду військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Захисник зазначила, що військовослужбовець ОСОБА_1 , згідно протоколу, керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння і тому за приписами ч. 3 ст. 266-1 КУпАП міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП. Цей установлений законом порядок працівниками поліції не був дотриманий. Тому вся процедура огляду, яку застосували до ОСОБА_1 , згідно з категоричними приписами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом. Застосування цієї процедури починається з моменту встановлення, що особа є військовослужбовцем.

Також у клопотанні ОСОБА_2 зазначає про те, що з матеріалів справи (протоколу та відеозапису) можна встановити, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і коли ОСОБА_1 не погодився на проходження огляду на місці зупинки, поліцейські згідно вимог Інструкції зобов`язані направити та доставити такого водія на огляд до найближчого медичного закладу. Факт направлення до медичного закладу у такому разі має бути підтвердженим направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за формою наведеною у додатку 1 до Інструкції. Проте, наявне у матеріалах справи направлення не відповідає дійсним обставинам справи та додатку 1 Інструкції. А саме, не зазначено додатком якого протоколу воно є, а також зазначено, що особу доставлено на огляд у заклад охорони здоров`я, проте доставляння особи у медичний заклад не було. Таким чином, направлення на огляд водія не є належним та допустимим доказом та не можу прийматися судом до уваги під час прийняття рішення по справі.

Крім того, від захисника надійшло клопотання про індивідуалізацію призначення покарання, а саме захисник просила у разі визнання винним ОСОБА_1 застосувати ст. 69 КК України та не призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 519981 від 21.11.2025, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, довідкою Корюківського РВП про наявності посвідчення водія, довідкою Корюківського РВП щодо фіксації правопорушення, довідкою Корюківського РВП щодо повторності, диском з записом безперервної відеофіксації.

На думку суду, перелічені вище докази доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З приводу посилань захисника щодо того, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 було проведено з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, а саме щодо того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і виконував обов`язки військової служби та огляд на стан його сп`яніння мав проводитись за обов`язкової участі посадової служби Військової служби правопорядку, то суд не приймає їх до уваги, адже протокол про адміністративне правопорушення було складено за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто жоден медичний огляд не було проведено. Щодо того, що працівники поліції знали про те, що правопорушник є військовослужбовцем, то суд також критично ставиться до вказаних посилань, адже відеофіксація, здійснена на технічні засоби поліцейських, говорить про те, що ОСОБА_1 перебував у цивільному одязі, не представлявся військовим, будь-яких документів не надавав, повідомляв чуже прізвище, його було доставлено до Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області для встановлення особи, тобто встановити факт військової служби ОСОБА_1 поліцейські не мали об`єктивної можливості.

Щодо тези захисника про те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці, а отже його мали направити для огляду до медичного закладу, то суд вказує на те, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся проходити такий огляд як на місці, так і в умовах медичного закладу.

Щодо клопотання захисника про застосування щодо ОСОБА_1 принципу індивідуалізації покарання та аналогії закону, а саме ст. 69 КК України, слід зазначити, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернатив до застосування адміністративного стягнення, тобто за своїх характером ця норма є імперативною.

Отже, штраф і позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим видом стягнення при порушенні ч.1 ст.130 КУпАП, санкція даної статті не передбачає накладення штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд зазначає, що військова служба не може стати індульгенцією від відповідальності за порушення норм чинного законодавства, особливо коли мова йде про керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Така поведінка це не лише правопорушення, це реальна загроза життю та безпеці інших учасників дорожнього руху. Ніхто, незалежно від статусу, звання чи заслуг, не має бути понад законом. Якщо військовослужбовець дозволяє собі нехтувати Правилами дорожнього руху України та сідати за кермо в стані алкогольного сп`яніння, він має нести таку саму відповідальність, як і будь-який інший громадянин держави Україна.

З врахуванням обставин справи та враховуючи особу правопорушника, вчинення правопорушення вперше, суд приходить до висновку про можливість накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами, так як ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_2 .

Також з правопорушника слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 33, ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 284, ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) визнати винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, який підлягає добровільній сплаті протягом 15 днів з дня вручення постанови, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 КУпАП в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Корюківського районного суду Чернігівської області.

Суддя Т.В.Пархомчук