Провадження № 3/466/98/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Свірідова В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

згідно з даними протоколу ЕПР 1 №522294 від 24.11.2025р. на дорозі АД МО Київ-Чоп 585км 900м 24.11.2025р. близько 08.50год. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Citroen Berlingo д.н.з НОМЕР_1 виходжаючи з другорядної дороги на головну, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та здійснила виїзд на головну дорогу, внаслідок чого здійснила зіткнення з вантажним транспортним засобом, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив п.16.11. ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, заперечила, просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП України, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу на підставі досліджених доказів орган (посадова особа) відповідно до ст.283 КУпАП виносить постанову.

Відповідно до ст.124 КУпАП складом адміністративного правопорушення є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що знайшла своє відображення зокрема у рішення у справах "Надточій проти України", "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини" та "Лутц проти Німеччини", справи про адміністративні правопорушення за своєю правовою природою, з огляду на характер правопорушення, його кваліфікацію та суворість передбаченого покарання, мають ознаки та критерії, достатні для віднесення їх до проваджень кримінально-правового характеру.

У справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02).

Ратифікувавши Конвенцію про захист прав людини, Україна визнала положення цього міжнародного договору частиною національного законодавства і, разом з цим, взяла на себе зобов`язання виконувати рішення Європейського суду з прав людини у кожній справі, стороною якої вона є.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення не може бути безпосереднім доказом вини правопорушника, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

З матеріалів адміністративної справи, рапорту та відеозапису неможливо встановити факт порушення правил дорожнього руху саме ОСОБА_1 .

Рапорт інспектора патрульної поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника поліції про законність своїх дій, який в розумінні доказу, не входить в перелік ст. 251 КУпАП.

З наданих в судовому засідання пояснень ОСОБА_1 та оглянутого відеозапису вбачаться, що остання виконала вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», і схема місця ДТП, з якої видно, що після знаку «Дати дорогу» та дорожньої розмітки «дати дорогу» її автомобіль проїхав 25-30м по головній дорозі, що вказує на те, що вона безперешкодно виїхала на головну дорогу і вже по ній рухалась 25-30м, після чого відчула ззаду рух вантажівки та боковий /ковзаючий/ удар з лівої сторони свого автомобіля .

Відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху України, водій, який рухається по другорядній дорозі, зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються по головній дорозі.

Але даний обов`язок поширюється лише на момент виконання маневру виїзду на головну дорогу.

Після того, як маневр завершено, водій стає рівноправним учасником дорожнього руху та не має жодних додаткових обов`язків порівняно з іншими транспортними засобами.

Факт подолання ОСОБА_1 відстані у 25-30 метрів після виїзду, який зафіксований на схемі місця ДТП, свідчить про те, що жодних перешкод для транспортного засобу, який рухався позаду, вона не створювала, а маневр виїзду на головну дорогу був повністю завершений.

Відтак порушення вимог ПДР з боку вантажного автомобіля Mersedes ACTROS AO96 23 НА були такі, що водій вантажного транспортного засобу був зобов`язаний згідно з п. 12.1 ПДР - вибрати безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки; згідно з п. 13.1 ПДР - дотримуватися безпечної дистанції та інтервалу, щоб уникнути зіткнення.

Оскільки вантажний автомобіль вже рухався позаду автомобіля Citroen Berlingo, не зменшив швидкості, не дотримався інтервалу та дистанції, здійснив контактний дотичний удар у бік даного автомобіля, покинув місце ДТП, саме його дії є прямою та безпосередньою причиною ДТП.

Оскільки в ПДР п.2.1 "Дати дорогу" зазначає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Ухвалюючи постанову суд керується ст.62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. В силу принципу презумпції невинуватості при розгляді справ про адміністративні правопорушення всі сумніви у винності особи тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Враховуючи те, що суду не надано доказів, з яких би вбачалася винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 251, 256, 283-285 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрити, в зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду.

Суддя В. В. Свірідова