ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника адвоката Миколюка А.П. у режимі відео зв`язку, розглянувши апеляційну скаргу захисника Миколюка А.П. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 22.06.2025 року о 18 год 26 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Паркова біля буд. 50 в м. Краматорськ Краматорського району Донецької області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим допустив порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

Не погодившись із постановою суду, захисник Миколюк А.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , оскаржив її в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного з`ясування фактичних обставин справи та без належної оцінки доказів. Вказує, що 24.03.2025 року ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду загалом, повідомляв про відсутність ознак сп`яніння та висловлював згоду пройти тест, наголошуючи на необхідності терміново прибути до військової частини. При цьому, за його твердженням, працівники поліції навмисно затягували час. Зазначає, що під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від медичного огляду, не відсторонили його від керування транспортним засобом та не повідомили, що протокол складається саме за відмову від огляду і що така відмова є окремим складом адміністративного правопорушення. Вказує, що з відеозапису вбачається: ОСОБА_1 не було надано можливості ознайомитися з протоколами перед підписанням, їх пропонували підписати без пояснень з обіцянкою роз`яснити зміст пізніше, чого фактично зроблено не було. Вказує, що письмове направлення на медичний огляд ОСОБА_1 вручено не було і до матеріалів справи воно не долучалося, що унеможливлює притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП. Зазначає, що працівниками поліції не було дотримано вимог нормативних актів щодо порядку проведення огляду, а також посилається на узгоджену судову практику апеляційних судів, яка підтверджує наведені доводи. Просить оскаржувану постанову скасувати , а провадження у справі закрити.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторони захисту, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення. Долученого до нього носієм інформації з відеозаписами на яких зафіксовано події вчинення правопорушення.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 нібито не відмовлявся від проходження огляду, а лише наполягав на відсутності ознак сп`яніння та необхідності терміново прибути до військової частини, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Як убачається з відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_1 чітко та однозначно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і шляхом направлення до закладу охорони здоров`я.

При цьому суд зазначає, що мотиви відмови (поспіх, незгода з наявністю ознак сп`яніння тощо) не мають правового значення, оскільки сам факт відмови є самостійним складом адміністративного правопорушення, прямо передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції навмисно затягували час проведення процесуальних дій, є суб`єктивними припущеннями сторони захисту, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

З відеозаписів убачається, що дії працівників поліції були послідовними, відповідали вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року, а тривалість спілкування з водієм була обумовлена його поведінкою та відмовою виконати законну вимогу пройти огляд.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 нібито не було роз`яснено правові наслідки відмови від проходження медичного огляду, є необґрунтованими. Оскільки відповідно до загального принципу права, незнання закону не звільняє особу від юридичної відповідальності.

Крім того ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу та, отримуючи посвідчення водія, взяв на себе обов`язок знати та виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема п. 2.5 ПДР, який прямо зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не було надано можливості ознайомитися з протоколом про адміністративне правопорушення перед його підписанням, є безпідставними та спростовуються відеозаписами, долученими до матеріалів справи.

З наданих відеоматеріалів вбачається, що після складання протоколу ОСОБА_1 було повідомлено про суть адміністративного правопорушення, після чого його було ознайомлено з процесуальними документами. Будь-яких зауважень або клопотань щодо змісту протоколу ним заявлено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вручалося письмове направлення на медичний огляд та що таке направлення не долучене до матеріалів справи, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства.

З матеріалів справи та досліджених доказів убачається, що працівник поліції висував вимогу пройти огляд у медичному закладі для встановлення стану алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Апеляційний суд зазначає, що факт такої відмови сам по собі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від оформлення або вручення письмового направлення. Таким чином, твердження апелянта щодо направлення не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть слугувати підставою для скасування постанови.

Посилання апелянта на порушення працівниками поліції вимог нормативних актів щодо порядку проведення огляду є непідтвердженими.

Матеріали справи, зокрема відеозаписи з нагрудних камер, свідчать про те, що працівники поліції зафіксували наявні ознаки алкогольного сп`яніння, висунули законну вимогу пройти огляд, зафіксували відмову водія від проходження огляду та відсторонили водія від керування транспортним засобом.

Таким чином, вимоги ст. 266 КУпАП були дотримані.

Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства.

Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Миколюка А.П. залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя