Справа №534/3417/25
Провадження №3/534/658/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Морозова В.Ю., за участю секретаря судового засідання Хвіст Т.В., прокурора Юшко О.В, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника адвоката Матвієнка С.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, депутат 8 скликання Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

у с т а н о в и в:

На розгляд Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 497 від 24.08.2025 (далі також Протокол), складений начальником 1-го сектору (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України майором поліції Калашником Віталієм Володимировичем щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Комсомольськ (нині Горішні Плавні) Полтавської області, громадянина України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи (проходження служби): Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області посада: депутат 8-го скликання, реквізити документу, що посвідчує особу: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 22.09.2000 Комсомольським РВ УМВС (далі також

особа, що притягається до адміністративної відповідальності) якому інкриміновано порушення вимоги ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», який вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно з вимогами ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Викладена суть адміністративного правопорушення така.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 68 Конституції У раїни кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до протоколу І пленарного засідання І сесії восьмого скликання Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12.11.2020, ОСОБА_1 набув повноважень депутата Горішньоплавнівської міської ради І Кременчуцького району Полтавської області.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«r» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, відповідно до п.п. «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , як депутат місцевої ради, є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на депутатів місцевих рад поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Депутати місцевих рад зобов`язані щороку до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», а також дотримуватися ' інших вимог фінансового контролю, передбачених зазначеним Законом.

Згідно з інформацією з публічної частини офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання ОСОБА_1 31.03.2025 подав до Реєстру щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік.

Національним агентством з питань запобігання корупції проведено повну перевірку щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік, унікальний ідентифікатор документа - bd-49c6-afa 1-f0ee7efe2201 (далі - декларація), поданої ОСОБА_1 , депутатом Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі суб`єкт декларування), до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 31.03.2025.

За результатами перевірки встановлено, що суб`єкт декларування при поданні декларації зазначив такі недостовірні відомості:

1. У розділі 6 «Транспортні засоби» декларації

1.1. Суб`єкт декларування не зазначив відомостей про належний йому на праві власності з 28.01.2023 транспортний засіб НYUNDAI SONATA, 2016 р.в., VІN-код: НОМЕР_2 , вартістю 200 000 грн., що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно з договором купівлі-продажу № 5348/2023/3629490 від 28.01.2023 суб`єкт декларування придбав зазначений транспортний засіб вартістю 200 000 гривень.

Суб`єкт декларування пояснив, що не вніс відомостей до декларації про транспортний засіб НYUNDAI SONAТА, 2016 р.в., VІN-код: НОМЕР_2 , у зв`язку з неуважністю, постійним нервовим станом через воєнні дії та розлученням, що вплинуло на незібраність під час її заповнення.

Пояснення суб`єкта декларування не враховані, оскільки вони не спростовують відомостей, які не відповідають дійсності, з огляду на те, що суб`єкт декларування не заперечує факту не зазначення відомостей про транспортний засіб НYUNDAI SONAТА у декларації.

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності на суму 200 000 гривень.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 6 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності на загальну суму 200 000 грн., чим не дотримав вимоги п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону.

2. У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації

2.1. Суб`єкт декларування не зазначив відомостей про отриманий ним дохід від ОСОБА_2 в розмірі 250 000 грн. від продажу транспортного засобу LEXUS GS 350, 2008 р.в., VIN НОМЕР_3 , що підтверджується відомостями ЄДРТЗ та ДРФО.

У своїх поясненнях суб`єкт декларування зазначив, що на початку 2023 року він продав автомобіль LEXUS GS 350 за довіреністю, з того часу ним фактично володіла інша особа. Про продаж транспортного засобу збирався зазначити у декларації після належного укладення договору купівлі-продажу, однак особа, у розпорядженні якої перебував транспортний засіб, не повідомила його про такий продаж (оформлення договору купівлі-продажу). Щодо надання копії такої довіреності або ж зазначення її реквізитів та даних про особу, якій було видано довіреність, суб`єкт декларування пояснив, що не зберіг таку, а тому не може надати інформації.

Пояснення суб`єкта декларування не враховані з огляду на таке.

Згідно з договором купівлі-продажу № 5348/2024/5019811 від 26.11.2024 ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності суб`єкта декларування, здійснив продаж транспортного засобу LEXUS GS 350 за 250 000 гривень.

На запит Національного агентства Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській, Сумській областях надала належним чином завірена копія довіреності від 20.11.2024, видана суб`єктом декларування ОСОБА_3 , що нотаріально посвідчена на бланку НТН 925071.

Стосовно пояснень суб`єкта декларування щодо нібито продажу автомобіля за довіреністю у 2023 році, слід зазначити, що в Єдиному реєстрі довіреностей немає жодних записів про видачу у 2023 році суб`єктом декларування будь-якій особі довіреностей, однак наявні відомості про вищезазначену довіреність від 20.11.2024.

Отже, Національне агентство ставить під сумнів наявність довіреності від 2023 року та факт необізнаності суб`єкта декларування про продаж вищезазначеного транспортного засобу.

Разом з тим відповідно до відомостей ДРФО суб`єкт декларування у листопаді 2024 року отримав дохід від продажу транспортного засобу в розмірі 250000 гривень.

Крім того, ТОБ «Інтернет-реклама РІА» на запит Національного агентства надало інформацію щодо розміщення 04.09.2024 суб`єктом декларування оголошення з продажу автомобіля LEXUS GS 350, 2008 р.в., VІN-код: НОМЕР_3 , на сайті AUTO.RIA.com, що додатково спростовує неможливість продажу транспортного засобу у 2023 році, як зазначає про це у своїх поясненнях суб`єкт декларування.

2.2. Суб`єкт декларування не зазначив відомостей про дохід, отриманий ним від фізичних осіб, у розмірі 1 056 617 гривень.

Відповідно до інформації про операції списання та/або зарахування коштів на рахунки суб`єкта декларування, наданої АТ КБ «ПриватБанк», протягом 2024 року встановлено надходження коштів на загальну суму 1 056 617 грн у вигляді: переказів від невстановлених осіб у сукупному розмірі 23 7 840 грн; грошових переказів від фізичних осіб без призначення виду платежу в сукупному розмірі 818 777 гривень.

Щодо зазначених переказів від фізичних осіб суб`єкт декларування пояснив, що разом з іншими небайдужими громадянами постійно допомагав фінансово у придбанні нагальних та життєво необхідних речей для тих, хто потребує допомоги.

Отже, зазначені перекази від третіх осіб у розумінні суб`єкта декларування не є його доходом, оскільки перебували у володінні тимчасово та разом із своїми коштами були витрачені на підтримку тих, хто її потребує.

Пояснення суб`єкта декларування не враховано з огляду на таке.

Під час повної перевірки встановлено, що зазначені кошти, які надходили протягом звітного періоду на банківські рахунки суб`єкта декларування, були витрачені на загальножиттєві потреби у сукупному розмірі 1 038 223 грн. (придбання товарів в магазинах, розрахунки за надані ресторанні послуги, поповнення мобільного телефону, оплати на АЗС, оплату цифрового контенту, перекази коштів членам сім`ї тощо).

Згідно з п. 23 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону тимчасово, з дня введення воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на період до припинення або припинення чи скасування воєнного стану, а також протягом одного місяця з дня його припинення чи скасування вимога щодо відповідності подарунків загальновизнаним уявленням про гостинність та обмеження щодо вартості подарунків, встановлені ч. 2 ст. 23 Закону, не поширюються на вчинення таких дій у зазначений в цьому абзаці період, зокрема одержання грошових коштів, у повному обсязі використаних (за наявності підтвердження використання одержаних грошових коштів у повному обсязі на одну або декілька із зазначених цілей) виключно для цілей, зокрема, здійснення переказів на спеціальні рахунки, відкриті Національним банком України для підтримки Збройних Сил України та/або для гуманітарної допомоги особам, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, здійснення у встановленому законодавством порядку благодійних пожертв на користь Збройних Сил України, здійснення у встановленому законодавством порядку благодійних пожертв для підтримки і захисту осіб, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, здійснення витрат на придбання та доставку товарів з подальшою їх передачею у власність Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, добровольчим формуванням територіальних громад, розвідувальним органам, правоохоронним органам, здійснення витрат на придбання та доставку товарів, оплату робіт чи послуг, наданих як гуманітарна допомога особам, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Тобто суб`єкт декларування розумів цільове використання коштів та необхідність такого підтвердження.

Поза сумнівом є й те, що суб`єкт декларування як депутат міської ради розуміє антикорупційне законодавство і усвідомлював, що відносно нього можуть здійснюватися заходи не тільки фінансового контролю в межах Закону, але і в межах податкового контролю, а отже, мав забезпечити документальне підтвердження своєї волонтерської діяльності, зокрема стороннього руху коштів (поза межами офіційного доходу) на особистих рахунках.

Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходом з джерелом його походження з України визнається будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі у грошовій та негрошовій формах.

Разом з тим суб`єкт декларування не надав копій документів, які підтверджують, що витрати здійснені в інтересах тих, хто потребував допомоги, наявність яких передбачена п. 23 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону.

Отже, Національне агентство доходить висновку, що суб`єкт декларування використав кошти у сукупному розмірі 1 038 223 грн., які надійшли від фізичних осіб та з невстановлених джерел, на особисті потреби. Відтак, отримані на банківський рахунок кошти від фізичних осіб та з невстановлених джерел, є доходом суб`єкта декларування у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Таким чином, пояснення суб`єкта декларування не спростовують наявності в декларації відомостей, які не відповідають дійсності.

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності на суму 1 056 617 гривень.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 11 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності на загальну суму 1 306 617 грн, чим не дотримав вимоги п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

3. У розділі 12 «Грошові активи» декларації

Суб`єкт декларування не зазначив відомостей про кошти, розміщені на його банківських рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» () станом на 31.12.2024 у розмірі 31 635,59 грн, що підтверджується інформацією, наданою банком.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону декларації зазначаються відомості про грошові активи, наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї, сукупна вартість яких перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня звітного року.

Враховуючи те, що суб`єкт декларування у декларації зазначив відомості про наявні у нього грошові активи, розмір яких перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня звітного року, зазначені вище відомості про залишки грошових коштів на банківських рахунках підлягали декларуванню незалежно від того, де та у якій формі вони розміщені (готівкова/ безготівкова форма).

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності на суму 31 636 гривень.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 12 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності на загальну суму 31 636 грн, чим не дотримав вимоги п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону.

За результатами повної перевірки декларації щодо з`ясування достовірності задекларованих відомостей встановлено, що суб`єкт декларування при поданні декларації вказав відомості, що не відповідають дійсності на загальну суму 1538253 грн., чим не дотримав вимог пп. 1-3, 7,8, 81, 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

Відповідно до Форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка затверджена наказом

Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, на початку заповнення декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після ознайомлення проставляється відповідна відмітка.

Після заповнення всіх розділів декларації суб`єкт декларування ознайомлюється із внесеними до неї відомостями та проставляє відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подає декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Суб`єкт декларування подав щорічну декларацію за 2024 рік 31.03.2025. Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону упродовж 30 днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Суб`єкт декларування правом подати виправлену декларацію не скористався.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 45 Закону у разі самостійного виявлення суб`єктом декларування у декларації, недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абз. 1 цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом із поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації.

Суб`єкт декларування при поданні декларації підтвердив достовірність вказаних відомостей, не скористався правом подати виправлену декларацію та не направив листа з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 31.03.2025 (на дату подання декларації) становив 3 028,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 при поданні декларації зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 1 538 253 грн, що становить розмір від 150 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За висновком особи, що склала протокол, ОСОБА_4 , будучи депутатом Горішньоплавнівської міської ради восьмого скликання, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог пунктів 3, 7, 8 ч. 1 ст. 46 вказаного Закону, 31.03.2025 подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік (унікальний ідентифікатор документа - bd-49c6-afal-f0ee7efe2201), які відрізняються від достовірних на загальну суму 1 538 253 грн, що становить розмір від 150 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації за 2024 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Далі зазначено у Протоколі: місце вчинення правопорушення: місце, де у ОСОБА_1 виник обов`язок на подання щорічної декларації за 2024 рік, а саме: приміщення Горішньоплавнівської міської ради (Полтавська область, Кременчуцький район, м. Горішні Плавні, вул. Миру, 24); дата вчинення 31.03.2025 (дата подання щорічної декларації за 2024 рік); дата виявлення правопорушення дата складання протоколу про адміністративне правопорушення,

Факт правопорушення, на думку особи, що склала Протокол, підтверджується

1.витяг з протоколу І пленарного засідання І сесії восьмого скликання Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12.11.2020;

2.обґрунтований висновок НАЗК від 17.10.2025 щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією (примірник №2);

3.копії матеріалів повної перевірки декларації на CD-димку;

4.щорічна декларація за 2024 рік ОСОБА_1 ;

5.інші матеріали в їх сукупності.

У судове засідання з`явилися прокурор Юшко О.В, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисник адвокат Матвієнко С.М.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилася надавати пояснення.

Захисник надав суду пояснення та просив суд закрити провадження, оскільки вину ОСОБА_1 не доведено.

Прокурор надав суду пояснення, вважав, що вину ОСОБА_1 доведено доказами, долученими до матеріалів судової справи, у своєму висновку, серед іншого просив суд визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінивши досліджені в судовому засідання докази з точки зору їх належності та допустимості, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо (стаття 280 КУпАП).

Так, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюються органом (посадовою особою) на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюються зазначені обставини. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно з протоколом № 497 від 24.08.2025, ОСОБА_1 поставлено за провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Диспозицією ч. 4 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що основою для Протоколу став обґрунтований висновок головного спеціаліста четвертого відділу Управління проведення повних перевірок ОСОБА_5 за результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічної за 2024 рік (далі також Декларація), поданої ОСОБА_1 , депутатом Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та додатками до неї.

У Пункті 11 опису документів, що знаходиться в адміністративному матеріалі, складеному начальником 1-го сектору (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України майором поліції Калашником Віталієм Володимировичем зазначено «Копії матеріалів повної перевірки декларації на CD-R диску» (а.с. 4).

У судовому засіданні в процесі дослідження судом доказів судом досліджено CD-R чи DVD-R диск з надписом «Павленко А.В.» (а.с. 28) та встановлено відсутність будь-яких файлів чи інших даних. Суд зауважує, що головним спеціалістом з інформаційних технологій Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Євгеном Стряпаном встановлено пошкодження оптичного DVD-диска повноцінне дослідження матеріалів, що на ньому містяться, є неможливим.

Також суду надано інші докази, які на переконання особи, що складала протокол і прокурора доводять вину ОСОБА_1 , а саме завірені копії:

- архівний витяг від 30 липня 2025 № 14-16/17 із протоколу першого пленарного засідання першої сесії восьмого скликання Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 12 листопада 2020 року;

- присяга депутата Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області ОСОБА_1 ;

- постанова Горішньоплавнівської міської територіальної виборчої комісії Кременчуцького району Полтавської області № 57 від 10 листопада 2020 року «Про прийняття рішення про реєстрацію депутатів до Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, з Перших виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року.»;

- архівний витяг від 30 липня 2025 № 14-16/18 із додатка до постанови № 57 від 10 листопада 2020 року «Про прийняття рішення про реєстрацію депутатів до Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, з Перших виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року.»;

- лист міського голови Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області Дмитра Бикова до Національного агентства з питань запобігання корупції № 03-37/1763 від 21.07.2025 на № 404-01/58800-25 від 07.07.2025;

- облікова картка депутата Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області;

- згода на збір та обробку персональних даних за підписом ОСОБА_1 ;

- лист секретаря Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області Сергія ОЛЕШКА, направлений депутатам 8-го скликання щодо етапу подання декларацій № 03-37/329 від 07.02.2025;

- відомості про отримання листа № 03-37/329 від 07.02.2025 щодо декларування за 2024 рік;

- декларація ОСОБА_1 .

Суд наголошує на такому.

ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Стаття 1 цього Закону визначає терміни:

адресат - фізична або юридична особа, якій адресується електронний документ;

дані - інформація, яка подана у формі, придатній для її оброблення електронними засобами;

посередник - фізична або юридична особа, яка в установленому законодавством порядку здійснює приймання, передавання (доставку), зберігання, перевірку цілісності електронних документів для задоволення власних потреб або надає відповідні послуги за дорученням інших суб`єктів електронного документообігу;

обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили;

автор електронного документа - фізична або юридична особа, яка створила електронний документ;

суб`єкти електронного документообігу - автор, підписувач, створювач електронної печатки, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов`язків у процесі електронного документообігу.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів (ст. 2 наведеного вище ЗУ).

За ч. 1 ст. 5 цього Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частина 3 статті 5 цього Закону, передбачає, що Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

За ч. 4 ст. 5 згаданого нормативно-правового акту візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа (ч. 3 ст. 6 вказаного Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Відповідно до ч. 2 ст. 7 цього Закону у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу (ч. 3 ст. 7 вказаного Закону).

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії (ч. 4 ст. 7 цього Закону).

За ч. 6 ст. 7 вказаного Закону копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Щодо звірених копій (а.с. 41-59) роздруківки, схожої на декларацію уповноваженої особи на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 суд має розумні сумніви щодо суворої відповідності оригіналу-електронному документу, оскільки особою, що склала протокол, а ні прокурором не долучено і не надано суду для порівняння оригіналу цього документу для доведення заінтересованим учасникам судового провадження його цілісності та справжності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

За таких обставин, враховуючи обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення, беручи до уваги досліджені докази, суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів на підтвердження наявності події і складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 , «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі.

До того ж, суддя переконаний що було б узаконено свавілля для відповідних уповноважених органів державної влади, тобто було б порушено принцип верховенства права (ст.ст. 9, 129 Конституції України, п. 52 Доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія) № 512/2009, Страсбург, 4 квітня 2011 року, схвалена Венеціанською комісією на 86-му пленарному засіданні, Венеція, 25-26 березня 2011, «Верховенство права»).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові доводи отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду не впливають.

Виходячи із змісту ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 294 КУпАП, суд,

у х в а л и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП- закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ

Повний текст постанови виготовлено 22.01.2026.