Номер провадження: 33/813/204/26
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Стоянової Л.І., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 28.11.2025 відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, працюючого водієм по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн,з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови суду, 14.09.2025 о 11:45 годин водій ОСОБА_1 за адресою м.Одеса, вул.Вапняна, буд.54/3 керував транспортним засобом марки Peugeot 807, р/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає ситуації, почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:

- суд 1-ої інстанції не звернув увагу на те, що з відеозапису не вбачається рух його транспортного засобу;

- він не відмовлявся від проходження огляду у встановленому законом порядку, а лише пропонував поліцейським проїхати до медичного закладу на його автомобілі;

- протокол не є прямим доказом вчинення ним правопорушення;

- патрульний не провів попередній огляд на виявлення стану сп`яніння;

- суд під час розгляду справи не повністю дослідив докази та обставини по справі, також не дослідив надані ним пояснення.

Посилаючись на наведені обставини ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи та відеозапис події, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №453570 від 14.09.2025 (а.с. 1), у якому викладені дата, час, місце та обставини (керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння) вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також зазначені ознаки наркотичного сп`яніння і засвідчено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР;

- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 14.09.2025 (а.с. 6), згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає ситуації, почервоніння шкіри обличчя;

- відеозаписом події,долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Як убачається із змісту постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, на відеозаписі події, який повторно досліджено апеляційним судом, зафіксовано, що як поліцейський підходить до припаркованого біля узбіччя дорого транспортного засобу Peugeot 807, р/н НОМЕР_1 із увімкненим двигуном та пропонує водію на виконання вимог п. 2.4 ПДР надати документи на право керування транспортним засобом та повідомляє підстави зупинки відсутність страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівзгідно бази даних. При цьому, водій ОСОБА_1 не оспорюючи факт керування ним транспортним засобом, не погодився з даною підставою зупинки, вказавши, що правил дорожнього руху не порушив, при цьому поліцейський проінформував ОСОБА_1 про підстави зупинки, передбаченіст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», водночас водій відмовився надавати витребувані поліцейським документи.

За фактом керування ОСОБА_1 транспортним засобом без відповідних документів на право керування транспортним засобом поліцейським складено постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження ОСОБА_1 зазначеної постанови.

Отже, на переконання апеляційного суду наведене свідчить про порушення водієм ОСОБА_1 ПДР, що відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» є підставою для зупинки транспортного засобу.

В наведеному контексті апеляційний суд також вважає безпідставними твердження апелянта про те, що складений щодо нього протокол не є прямим доказом вчиненого ним правопорушення, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, оскільки це спростовуються відеозаписом події, відповідно до якого ОСОБА_1 не заперечував факт керування, а навпаки стверджував, що поліцейські зупинили його безпідставно, при цьому також пояснював, що їде з дружиною та собакою до ветеринарної клініки.

Апеляційним судом також встановлено, що на відео події зафіксовано, як під час розмови поліцейський повідомив ОСОБА_1 (час: 12.38.42), що його поведінка не відповідає обстановці, а тому у нього є підозра щодо перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння та декілька разів запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі (час: 12.39.10). ОСОБА_1 зазначив, що він нікуди не поїде (час: 12.39.18), від огляду не відмовляється, погодився пройти на місці (час: 12.39.30), при цьому поліцейський роз`яснив водієві, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться тільки в медичному закладі, від проходження якого водій відмовився, вказавши, що нічого не порушував.

Надалі поліцейський повідомив водія ОСОБА_1 , що буде складено протокол за порушення п. 2.5 ПДР за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: за відмову пройти огляд для встановлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. Також ОСОБА_2 було роз`яснено, які ознаки наркотичного сп`яніння у нього було виявлено, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці, зміна шкіряного покрову (час: 12.43).

Наприкінці відеозапису поліцейський пропонує водію ОСОБА_1 отримати копії протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, на що останній пояснив, що не відмовлявся від проходження огляду (час: 13.00). Окрім того, поліцейський повідомляє водія, що він відсторонений від керування транспортним засобом (час: 13.00.50).

Отже, за обставинами даної справи водієві у встановленому законом порядку були повідомлені ознаки наркотичного сп`яніння, запропоновано пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі та наслідки відмови від проходження огляду, тобто, посадовими особами був дотриманий порядок складення протоколу, встановлений законом. Підстави для зворотних висновків не встановлені.

Апеляційним судом не приймається до уваги, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, враховуючи, що вказана дії були вчинені ним вже після фіксації поліцейським відмови водія від проходження відповідного огляду, з роз`ясненням наслідків у виді складення протоколу про адміністративне правопорушення, процедура складання якого на час висловлення ним згоди була вже закінчена, про що водія було проінформовано поліцейським.

На переконання апеляційного суду, у даному конкретному випадку не прийняття згоди ОСОБА_1 на проходження огляду саме після фіксування його відмови із роз`ясненням відповідних наслідків та розпочатою процедурою складення протоколу, свідчить про дотримання поліцейською порядку проведення відповідного огляду, а отже у наведеній частині доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, апеляційний суд констатує, що підстави для здійснення поліцейським відповідних дій з направлення водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду були відсутні.

При цьому, апеляційним судом не приймається до уваги та не може розцінюватися як надання ОСОБА_1 згоди на проходження огляду, а навпаки розцінюється як відмова від проходження огляду висловлена ним пропозиція проїхати до закладу охорони здоров`я на його автомобілі, з огляду на перебування разом із ним хворої дружини, що відповідними доказами підтверджено не було як під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час судового розгляду справи в судах 1-ої та апеляційної інстанцій. Окрім того, поліцейським було роз`яснено водієві,що йому заборонено керування транспортним засобом у зв`язку із виявленими ознаками наркотичного сп`яніння.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 з приводу того, що судом 1-ої інстанції не надано правової оцінки його поясненням, а його поведінка та нечітка позиція лише свідчать про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що поліцейський не провів його попередній огляд на виявлення стану сп`яніння, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 в редакції постанови від 13.06.2024 (далі-Порядок).

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункти три, чотири Інструкції).

В свою чергу, п. 12 Розділу II Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що для покладення на водія обов`язку проходити огляд на стан, зокрема наркотичного сп`яніння, поліцейський повинен встановити наявність передбачених законом підстав вважати, що водій перебуває в цьому стані, а у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський повинен направити цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З огляду на зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, ознаками, які дали поліцейському підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння зазначено: тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає ситуації, почервоніння шкіри обличчя.

Окрім того, на відеозаписі події зафіксовано, що під час складення протоколу дійсно поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, він постійно сперечався з поліцейським, не виконував його законні вимоги з надання відповідних документів на право керування транспортним засобом, в той час як поведінка поліцейського навпаки свідчила про належне і професійне виконання ним своїх обов`язків.

Більш того, апеляційний суд вважає непереконливими доводи ОСОБА_1 про те, що він не міг залишити свій автомобіль та проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проходження освідуваня так як у нього була хвора дружина у якої були проблеми з ногами, оскільки ця обставина не доведена жодними доказами як в суді 1-ої так і апеляційної інстанції.

Отже, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що матеріалами справи не підтверджено наявність у ньогоознак наркотичного сп`яніння та відсутності передбачених законом підстав для направлення його на огляд для встановлення відповідного стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

В той же час, апеляційний суд зауважує, що єдиним способом підтвердження або спростування перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння є медичний висновок лікаря за результатами медичного огляду, від проходження якого він відмовилася.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а кваліфікація дій ОСОБА_1 відповідає кваліфікуючим ознакам ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції щодо нього залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 28.11.2025 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца