Справа № 133/2131/25
Провадження № 33/801/127/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач: Медяний В. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

20 січня 2026 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медяний В.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись із такою постановою суду, ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку 10.01.2026 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Одночасно заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що про винесену постанову дізнався 02.01.2026, перебуваючи у відпустці у м. Київ, коли його зупинили працівники поліції за перевищення дозволеної швидкості. Відразу після повідомлення працівниками поліції номеру справи, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУПАП, він ознайомився зі змістом постанови через реєстр Судова влада України. У зв`язку з тим, що про розгляд справи Козятинським міськрайонним судом його не було повідомлено жодного разу і копії постанови від 22.09.2025 в справі № 133/2131/25 він не отримував у день її проголошення, і не отримував її згодом поштою, та на момент розгляду перебував в районі ведення бойових дій, де брав безпосередню участь в бойових діях, ним пропущено строк на оскарження даної постанови з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наведенні підстави для поновлення строку, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження необхідно відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.

Чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено порядок та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особи, визначені ст.294 КУпАП, розпоряджаються на власний розсуд в межах процесуального закону.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин.

Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 22 вересня 2025 року у відсутність ОСОБА_1 .

Разом з тим, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про отримання судових повісток, повідомлень у електронному вигляді за допомогою смс-повідомлень від 09.06.2025.

Відповідно до довідки про доставку повідомлення у Viber на номер, зазначений ОСОБА_1 у заяві від 09.06.2025, останній 16.06.2025 в 10 год. 21 хв. отримав судову повістку про виклик до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області на судове засідання, призначене на 10 год. 00 хв. 22.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 з 16.06.2025 було відомо про судове засідання, а тому доводи про те, що його не повідомляли про судовий розгляд є безпідставними.

Крім того, із супровідного листа від 15 жовтня 2025 року слідує, що ОСОБА_1 було надіслано копію постанови від 22.09.2025, яку останній отримав 19.10.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи.

Натомість із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 10.01.2026, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Долученні до апеляційної скарги копії витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 200 від 13 липня 2025 року та № 368 від 22 грудня 2025 року, копія військового квитка, підтверджуютьлише факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі, але не свідчать про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також протягом часу, установленого для подання апеляційної скарги, ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у бойових діях, що об`єктивно унеможливлювало своєчасне подання апеляційної скарги.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не наведено таких причин і в клопотанні про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Таким чином, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року необхідно відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року - відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В.М. Медяний