Номер провадження: 33/813/87/26
Номер справи місцевого суду: 503/1743/25
Головуючий у першій інстанції Калашнікова Т. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,у відсутність учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ламза Дмитро Володимирович, на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нею адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. на користь держави. Також з неї стягнуто на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 16.10.2025 року о 00 год. 05 хв. ОСОБА_1 з групою осіб разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно намагалась перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн 0279/02 на напрямку с. Лабушне (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) на відстані до 300 метрів від лінії державного кордону України, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України з документами, що посвідчують її особу, чим порушила вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Кодимського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року про визнання винною і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 (а.с.13-16).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 29 жовтня 2025 року, за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ламза Д.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 17 жовтня 2025 року, посилаючись на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження (а.с.17-20).

27 листопада 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Ламза Д.В., за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 27.11.2025 року, у зв`язку з одночасною участю сторони захисту та ОСОБА_1 в судовому засіданні Київського апеляційного суду, яке є обов`язковим для останньої та її адвоката (а.с.41).

У зв`язку з цим, розгляд справи було відкладено на 18.12.2025 року, на 10.00 год. (а.с.47).

18 грудня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Ламза Д.В., за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», було знову подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 18.12.2025 року, у зв`язку із викликом ОСОБА_1 для участі у допиті в якості підозрюваної у кримінальному провадженні (а.с.50-51).

У зв`язку з цим, розгляд справи було відкладено на 21.01.2026 року, на 10.00 год. (а.с.56).

19 січня 2026 року, тобто за два дні до судового засідання, представником ОСОБА_1 адвокатом Ламза Д.В., за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», подано клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 21 січня 2026 року о 10 год. 00 хв. в режимі відео конференції, яке збуло зареєстровано в Одеському апеляційному суді (а.с.59-62).

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ламзи Д.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, через звернення до суду апеляційної інстанції із вказаним клопотання менше ніж за п`ять днів до судового засідання (а.с.63).

В судове засідання, призначене на 21 січня 2026 року, на 10 год. 00 год. ОСОБА_1 та її представник адвокат Ламза Д.В. не з`явилися.

Разом з тим, представник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Ламза Д.В. був належним чином і завчасно повідомлений про час і місце судового засідання (а.с.59).

Клопотань про відкладання розгляду справи на адресу суду не надходило, що відповідно не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що згідно ч. 6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Одеський апеляційний суд також врахував те, що ніщо не заважало представнику ОСОБА_1 адвокату Ламзі Д.В. своєчасно, з дотриманням строків, передбачених ч.4 ст. 336 КПК України, подати до суду апеляційної інстанції клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи, що з моменту подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції пройшло більше 2-х місяців, при тому що за цей час представник ОСОБА_1 адвокат Ламза Д.В. неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції, як із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, із запереченнями на протокол про адміністративне правопорушення, так і з неодноразовими клопотаннями про відкладення судового засідання, про що вказано вище (а.с31, 34, 41, 50).

Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду була ухвалена 17.10.2025 року. Апеляційна скарга подана до суду 29.10.2025 року, за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд» (а.с.17). Тому, апеляційна скарга подана з пропуском строку.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ламза Д.В.,зазначає, що справу було розглянуто без її участі та участі її адвоката. Про існування оскаржуваної постанови скаржниці стало відомо лише 28 жовтня 2025 року під час іншого судового розгляду у приміщенні Печерського районного суду м. Києва. Також звертає увагу суду на те, що в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (Електронний суд) постанова Кодимського районного суду Одеської області була зареєстрована лише 22 жовтня 2025 року, а забезпечення загального доступу надано 23 жовтня 2025 року.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Крім того, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

З огляду на викладене, зазначені скаржником обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Щодо суті правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч.ч. 1, 2 ст. 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Так, положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) (далі Правила).

Відповідно до положень п. 2 Правил перетин державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визнаючи винною правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною її вину матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 010912Е від 16.10.2025 (а.с.2);

- рапортом інспектора прикордонної служби 2 категорії оператора (засобів протидії безпілотних повітряних суднам) відділення повітряної розвідки та протидії безпілотних повітряних суднам відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) сержанта ОСОБА_4 (а.с.3);

- поясненнями ОСОБА_1 (а.с.6);

- схемою затримки від 16.10.2025 року щодо спроби незаконного перетинання державного кордону України групою осіб на вихід з України в Республіку Молдова в обхід встановлених пунктів пропуску через ДКУ (а.с.8).

З протоколу про адміністративне правопорушення від 16.10.2025 року вбачається, що 16.10.2025 року о 00 год. 05 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на західній околиці с. Лабушне Подільського району Одеської області на відстані до 300 метрів від лінії державного кордону України в районі пп/зн 0279/02 на напрямку с. Лабушне (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) виявлено гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в групі осіб, а саме з гр.. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка намагалась перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова поза пунктами пропуску через державний кордон України з документами, що посвідчують її особу, чим порушила вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 ч. 2 КУпАП (а.с.2).

В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, правопорушник ОСОБА_1 зазначила, що хотіла незаконно перетнути державний кордон до Республіки Молдова, а далі до Гданську, а саме до Європи (а.с.6).

Сукупність вищевказаних доказів підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та її захисника, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не була викликана жодного разу, що позбавило можливості дати особисті пояснення, подати письмові докази, та скористатися допомогою адвоката, апеляційний суд вважає їх не слушними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , під час складання протоколу ПдРУ №010912Е від 16.10.2025 року, була сповіщена про розгляд справи, призначений на 17 жовтня 2025 року об 10 год. 00 хв., про що свідчить її особистий підпис (а.с.2 - звор.).

Більш цього, в матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_1 , яка адресована голові Кодимського районного суду Одеської області, з проханням вищезазначену справу слухати без участі останньої та зазначенням визнання своєї вини повністю (а.с.4).

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент події 16.10.2025 року ОСОБА_1 перебувала у післяопераційному та стресовому стані та мала ознаки емоційного та психологічного виснаження, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів та відомостей про те, що ОСОБА_1 , до моменту події, а саме до 16.10.2025 року, перебувала у лікарні та перенесла тяжку операцію.

Доводи скарги про те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності умислу в діях ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2025 року о 00 год. 05 хв. ОСОБА_1 з групою осіб разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно намагалась перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн 0279/02 на напрямку с. Лабушне (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) на відстані до 300 метрів від лінії державного кордону України, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України з документами, що посвідчують її особу, що підтверджує її намір незаконного перетину кордону.

Також в апеляційній скарзі не зазначено раціонального пояснення щодо причин перебування ОСОБА_1 з паспортом, у групі з іншими вищезазначеними чоловіками призовного віку, 16.10.2025 року о 00 год. 05 хв. на відкритій вищезазначеній місцевості, тобто безпосередньо в 300 метрах від лінії державного кордону України.

Вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого їй правопорушення та спростовують відсутність умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, сукупність таких обставин, як:

- місце затримання ОСОБА_1 , зокрема, на відстані до 300 метрів від лінії державного кордону України, на напрямку с. Лабушне (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова), яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання останньої;

- спосіб намагання перетину державного кордону поза межами пункту пропуску, що підтверджується, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення РдРУ № 010912Е від 16.10.2025 року, який підписаний ОСОБА_1 , без будь-яких заперечень;

- визнання ОСОБА_1 під час складання адміністративних матеріалів вини у незаконному намаганні перетину державного кордону України, пояснення мети перетину кордону та визнання своєї провини.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ). У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ вказав, що п. 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ламза Дмитро Володимирович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Кодимського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кодимського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ламза Дмитро Володимирович, залишити без задоволення.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда