Номер провадження: 33/813/198/26
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Соболєвої Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ювченко Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

У С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №446079 від 07.09.2025 року встановлено, що 07.09.2025 року о 04:01 годин на вулиці Фонтанська дорога, 45 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, а саме електросамокатом без номерного знаку, порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, у встановленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Alkotest Drager 7510, результат позитивний 0,76%, тест 1106, АRМF 0280, з проходженням огляду не погодився на стан алкогольного сп`яніння гр. ОСОБА_1 був не згодний, у встановленому законом порядку проїхати до медичного закладу відмовився.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Ювченко А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 року та провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в повній мірі з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова є не вмотивованою та є не обґрунтованим, ухвалена за відсутність будь-яких доказів вини ОСОБА_1 ..

Вважали, що у матеріалах справи відстуні належні та допустимі докази, якіб свідчили про те, що ОСОБА_1 07.09.2025 року о 04:01 маючи ознаки алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом.

Зазначали, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зафіксовано порушень ОСОБА_1 ПДР України, що стали підставою його зупинки та з наявного відеозапису відсутні жодні докази руху ОСОБА_1 під керуванням транспортним засобом.

Вважали, що на відповідно до відеозапису не вбачається встановлення технічних характеристик самокату, яким на думку поліцейських керував ОСОБА_1 , що унеможливлює його віднесення до категорії транспортних засобів, за керування яких з ознакми алкогольного сп`яніння наявна відповідальність за інкримінованим правопорушенням.

Також вважали, що поліцейськими належним чином не встановлювались та не роз`яснювались ОСОБА_1 , наявні ознаки алкогольного сп`яніння у порядку передбаченому законом та положенням Інструкції.

Зазначали, що копія складеного акту про виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння не вручалась ОСОБА_1 , що є порушенням з боку поліцейських вимог Інструкції.

Щодо відеозапису з боді-камер поліцейських, сторона захисту також вважала його не належним доказом, так як у протоколі відсутні жодні характеристики технічних засобів фіксації, а відеозапис наявний в матеріалах справи не відповідає вимогам безпреревності.

Стосовно протоколу про адміністративне правопорушення зазначали, що він не може бути самостійним доказом у справі, а тому враховуючи, що вищевикладені доводи стосовно інших доказів у справі не можуть узгоджуватись у своїй сукупності в підтвердження обставин викладених у даному протоколі, то враховуючи таке такий доказ вважали також не належним.

Зазначали , що з наявних доказів у справі можно встановити, що ОСОБА_1 незрозумів своїх прав та обов`язків, які поліцейськими не роз`яснювались останньому, а тому вважали, що був позбавлений своїх прав реалізації законного права на захист.

Також вважали, що поліцейськими не було відповідно до закону та Інструкції повідомлено ОСОБА_1 його посади, звання, та анкетних даних.

Враховуючи вищевикладене вважали, що дії працівників поліції про те що ОСОБА_2 керував транспортним засобом є надуманими, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому вважали, що склад інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 відсутній.

Посилаючись на практику КАС ВС , вважали факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доведено поза розумним сумнівом.

Крім того, зазначали, що ОСОБА_1 не надавав жодних пояснень, щодо керування транспортним засобом за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, а поліцейськими такі обставини не з`ясовувались, а тому через неповноту встановлених обставин суд був позбавлений можливості встановити істину у справі.

Також вважали, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вищевикладеним обставинам у справі, наявні докази наявності вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні є суперечливими та аргументи сторони захисту залишено без надання належної процесуальної оцінки.

Враховуючи викладені аргументи сторони захисту в апеляційні скарзі , вважали, що вони узгоджуються з судовою практикою як і Київського районного суду м. Одеси так і апеляційних судів України по різних областях, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Явка в судове засідання

Сторона захисту була повідомлена належним чином про час, дату та місце судового засідання, разом з апеляційною скаргою адвокатом Ювченко А.В. було заявлено клопотання про проведення судового засідання в режимі ВКЗ, яке апеляційним судом задоволено та судове засідання проведено в режимі відеоконференцзв`язку.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення адвоката Ювченко Андрія Васильовича, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положеннями чинної Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, передбачено певний порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів та портативних відеореєстраторів як пристроїв, призначених для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції яких дають змогу закріпити їх на службовому автомобілі або на форменому одязі поліцейського.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зокрема, розділом Х вказаної Інструкції визначено Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, згідно п. 4 якого огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз наведеного законодавства, що регулює виниклі правовідносини, свідчить про те, що законодавцем встановлено обов`язковість використання під час проведення ним огляду особи на стан сп`яніння технічних засобів відеозапису, і лише в разі неможливості їх застосування - фіксування результатів огляду у присутності двох свідків.

Вказане також свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеорегістратора) ознак найважливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також з результату газоаналізатору «Alcotest Drager 7510 ARMF-0280» вбачається, що при перевірці водія ОСОБА_1 на вміст алкоголю в видихуваному повітрі на час зупинки за управлінням транспортного засобу, у останнього було виявлено 0,76 проміле алкоголю в видихуваному повітрі.

Чеком на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510 ARMF-0280» вбачається, що результат огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння позитивний, що також зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, крім того зазначено, що підставами для такого огляду були наявні ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху з порожнини рота, різка зміна забарвленя шкіряного покрову обличчя, з яким ОСОБА_3 погодився і підписав такий акт без жодних заперечень (а.с.6).

Як слідує з матеріалів справи, зокрема відеозапису з відеокамери поліцейського, ОСОБА_1 заявив незгоду з проходженням тесту драгер на місці, на та пропозицію проходження огляду в медичному закладі висловив відмову.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

У постанові Верховного Суду у справі № 127/5920/22 від 15.03.2023 вказано, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Окрім того, відповідно до Закону України № 2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Отже, у відповідності до діючого законодавства електросамокат, яким керував ОСОБА_1 , є таким, який потрібно відносить до транспортних засобів.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення;

- відеозаписом події;

- іншими матеріалами справи.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Апеляційним судом перевіряючи мотиви з яких виходив суд першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив вірний висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №446079 від 07.09.2025 року встановлено, що 07.09.2025 року о 04:01 годин на вулиці Фонтанська дорога, 45 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, а саме електросамокатом без номерного знаку, порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, у встановленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Alkotest Drager 7510, результат позитивний 0,76%, тест 1106, АRМF 0280, з проходженням огляду не погодився на стан алкогольного сп`яніння гр. ОСОБА_1 був не згодний, у встановленому законом порядку проїхати до медичного закладу відмовився..

Чеками «Alcotest Drager 7510 ARMF-0280» відповідно якого результат видухємого повітря ОСОБА_1 має вміст алкоголю, який дорівнює 0,76 проміле (а.с.5).

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого зазначено, що підставами для такого огляду були наявні ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголя з порожнини рота, різкого забарвлення шкіряного покрову обличчя, з якими ОСОБА_1 не погодився (а.с.6).

Відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, зафіксовано, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції та в ході спілкування, у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння через, що поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодився, пройшов тест за допомогою газоаналізатору Драгер на місці, за результатами якого виявлено стан алкогольного сп`яніння та 0,76 проміле алкоголю у видихуваному ОСОБА_1 повітрі. Після чого ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, на що останній не погодився з результатом тесту приладу Драгер та на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі погодився. В ході переміщення до медичного закладу відбувся сигнал повітряної тривоги, у зв`язку з чим поліцейські разом з ОСОБА_1 прослідували до укриття. Надалі під час перебування в укритті в ході спілкування поліцейських з ОСОБА_1 на запитання поліцейського, щодо проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі останній заявив про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Після чого останньому було роз`яснено наслідки такої відмови та складено адміністративні матеріали.

Сукупність вищевказаних доказів підтверджують те, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в повній мірі з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова є не вмотивованою та є не обґрунтованим, ухвалена за відсутність будь-яких доказів вини ОСОБА_1 , апеляційний суд з огляду на досліджені матеріали справи вважає, що такі доводи не обґрунтовані належними контрдоказами, а тому апеляційний суд позбавлений можливості їх задовольнити.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що у матеріалах справи відстуні належні та допустимі докази, якіб свідчили про те, що ОСОБА_1 07.09.2025 року о 04:01 маючи ознаки алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає не слушними адже з досліджених доводів в сукупності достатньо для встановлення наявності вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні.

Доводи апеляційної скарги, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зафіксовано порушень ОСОБА_1 ПДР України, що стали підставою його зупинки та з наявного відеозапису відсутні жодні докази руху ОСОБА_1 під керуванням транспортним засобом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як дії поліцейських не оскаржувались у встановленому законом порядку та відповідних доказів не долучено до матеріалів справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що згідно з відеозаписом не вбачається встановлення технічних характеристик самокату, яким на думку поліцейських керував ОСОБА_1 , що унеможливлює його віднесення до категорії транспортних засобів, за керування яких з ознаками алкогольного сп`яніння наявна відповідальність за інкримінованим правопорушенням, апеляційний суд вважає, що належними та допустимими контр доказами не спростовано наявних в матеріалах доказів, крім того доказів оскарження дій поліцейських не долучено до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги, що поліцейськими належним чином не встановлювались та не роз`яснювались ОСОБА_1 , наявні ознаки алкогольного сп`яніння у порядку передбаченому законом та положенням Інструкції, апеляційний суд вважає не слушними, так як з наявного відеозапису встановлено, що через наявність запаху алкоголю з порожнини рота було запропоновано провести огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, результат якого підтвердив наявність вищевказаної ознаки у вигляді алкогольного сп`яніння.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що копія складеного акту про виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння не вручалась ОСОБА_1 , що є порушенням з боку поліцейських вимог Інструкції, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими належними доказами, так як доказів оскарження дій поліцейських у встановленому законом порядку не долучено до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно відеозапису з боді-камер поліцейських, який на думку сторони захисту не є належним доказом, так як у протоколі відсутні жодні характеристики технічних засобів фіксації, а відеозапис наявний в матеріалах справи не відповідає вимогам безперервності, апеляційний суд вважає не слушними, адже в графі 10 протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, фіксація здійснювалась технічним засобом фіксації ПВК 471149, в протоколі заперечень стосовно відеозапису стороною захисту не зазначено, крім того клопотань про проведення судових експертиз, витребування інформації ні під час розгляду судом першої інстанції ні під час перегляду справи в апеляційній інстанції не заявлялось, а тому доводи стосовно преревності відеозапису та його оригінальності, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити через необґрунтованість.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути самостійним доказом у справі, апеляційний суд вважає його також не слушним, так як на підставі досліджених апеляційним судом в сукупності наявних доказів у справі судом першої інстанції зроблено вірні висновки, щодо належності та допустимості такого доказу, чого не спростовано належним чином стороною захисту.

Доводи апеляційної скарги стосовно не відповідності дій поліцейських, а саме:

- що з наявних доказів у справі можно встановити, що ОСОБА_1 незрозумів своїх прав та обов`язків, які поліцейськими не роз`яснювались останньому, через що був позбавлений своїх прав реалізації законного права на захист;

- що поліцейськими не було відповідно до закону та Інструкції повідомлено ОСОБА_1 його посади, звання, та анкетних даних;

- що дії працівників поліції про те що ОСОБА_2 керував транспортним засобом є надуманими, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому вважали, що склад інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 відсутній, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як доказів оскарження дій поліцейських у встановленому законом порядку не долучено стороною захисту до матеріалів справи.

Посилання на практику КАС ВС, вважали факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доведено поза розумним сумнівом, апеляційний суд зазначає, що вкзана судова практика не є релевантною по відношенню до обставин встановлених належним чином судом першої інстанції та перевіреним апеляційним переглядом справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що через суперечливість доказів наявних в матеріалах справи суд був позбавлений можливості встановити істину у справі, апеляційний суд вважає такі доводи не слушними, через те, що наявні докази у справі у сукупності в повному обсязі доводять вину ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, доводи сторони захисту не знайшли свого доказового обґрунтування, та за своїм характером є лише припущеннями, а тому такі доводи задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки запереченням сторони захисту та аргументи сторони захисту залишено без надання належної процесуальної оцінки, апеляційний суд на підставі вищедосліджених матеріалів справи, оскаржуваної постанови, вважає, що стороною захисту не обґрунтовано належними доказами мотивів викладених як і у запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення так і на аргументи зазначені в апеляційній скарзі.

Узагальнюючі доводи апеляційної скарги, що аргументи сторони захисту зазначені в апеляційні скарзі узгоджуються з судовою практикою як і Київського районного суду м. Одеси так і апеляційних судів України по різних областях, на підставі яких вважали, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, апеляційний суд зазначає, що практика рішень судів на яку посилалась сторона захисту не є релевантною у даній справі, при цьому апеляційний суд зазначає, що обставини встановлені на підставі наявних доказів у справі свідчать про обґрунтованість оскаржуваної постанови, як стороною захисту не спростовано належними контр доказами, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення таких доводів.

Апеляційний суд також зауважує, що доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до незгоди з законністю діями поліцейських, але ж при цьому жодних доказів оскарження дій, бездіяльності поліцейських стороною захисту не оскаржувалось у встановленому законом порядку.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме - керування транспортним засобом в стані алкогольного, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3 ПДР).

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Отже, суд першої інстанції в цій частині прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи ж апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 зі складенням щодо нього протоколу та ухваленням постанови судом.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ювченко Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький