КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/392/2026
Головуючий в суді І інстанції Просалова О.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 січня 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Папенка Руслана Станіславовича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 06 червня 2025 року о 22:30 по вул. Срібнокільська у м. Києві керував транспортним засобом Audі д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за згодою водія проводився з фіксацією на нагрудну бодікамеру із застосуванням приладу Drager, результат огляду 0,51 проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Папенко Р.С., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 12 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вважав постанову суду першої інстанції такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного розгляду справи, без встановлення всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без повного, всебічного і об`єктивного розгляду, без належної оцінки доказів.

Щодо безпідставності і незаконності протоколу про адміністративне правопорушення, вказував, що ОСОБА_1 того дня ніхто не зупиняв і він нічого не порушував. На відеозаписі чи в матеріалах справи відсутнє підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом і всі докази вказують на незаконність прийнятої постанови.

Зазначав, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а лише завів двигун і перебував у салоні, чекаючи свою цивільну дружину, щоб вона перемістила автомобіль в паркінг. Саме в цей час працівники поліції під`їхали до стоячого автомобіля і почали вимагати, щоб ОСОБА_1 пройшов огляд. З метою уникнення конфлікту і для виконання вимоги поліцейського ОСОБА_1 пройшов огляд, щоб не бути затриманим. В подальшому до автомобіля вийшов ОСОБА_2 і саме вона заїхала на ньому в паркінг.

Зауважував, що ОСОБА_1 не підписував протокол, акт огляду і чек приладу. На цих документах міститься підпис від імені ОСОБА_1 іншою особою і такі підписи відрізняються від зразків його підпису у наданих офіційних документах. Саме тому захист просив призначити почеркознавчу експертизу в КНДІСЕ з метою встановлення, чи виконаний підпис в протоколі, акті огляду та чеку приладу ОСОБА_1 або іншою особою. Однак суд безпідставно відмовив у цьому клопотанні.

Також суд необґрунтовано відмовив допитати в якості свідків поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо підстав складання адміністративних матеріалів на ОСОБА_1 за нібито керування транспортним засобом.

Наводив зміст п. 2, 3 Інструкції № 1452/735, зазначав, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у керуванні водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню в тому числі факт керування особою транспортним засобом. Натомість, посадовою особою, яка склала протокол щодо ОСОБА_1 , зазначений протокол складено за відсутності відповідних достатніх доказів вчинення вказаного правопорушення.

Наводив зміст ст. 1, 13, 23, 35, 31 Закону України «Про Національну поліцію», якими передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Вказував, що дії поліцейських як провокація для огляду на стан сп`яніння шляхом змушування до огляду особи, яка не керувала транспортним засобом, є неприпустимими.

Повідомляв, що працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень ПДР чи інших нормативно-правових актів, чинних під час воєнного часу, які б відповідно до зазначених вимог закону давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, і як наслідок, вимагати пройти огляд на стан сп`яніння.

Тобто із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було перевіряти, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду в постанові від 15 березня 2019 року в справі № 686/11314/17.

Наводив зміст ст. 9, 245, 280, 251 КУпАП, вказував, що за даних обставин слід дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а вкладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно нього відомості підтверджуються доказами, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення також не можна визнати доказом вини останнього в розумінні ст. 251 КУпАП.

Посилався на судову практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України», «Швидка проти України», «Рисовський проти України», «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії», «Берктай проти Туреччини», «Кобець проти України», «Леванте проти Латвії», правові висновки Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 204/8036/16-а про те, що наявність усіх ознак адміністративне правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності, Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 про те, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Вказував, що зміст постанови суду має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (постанова Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Вказував, що постанова суду про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами (сукупність даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази тощо) (Узагальнення Верховного Суду України від 01 серпня 2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення»).

Вважав, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 245 КУпАП, неповно з`ясувавши обставини справи, що мало істотний вплив на правильність прийнятого рішення. Ці факти дають підстави стверджувати, що суд необ`єктивно розглянув дану справу і не виконав вимоги ст. 280 КУпАП щодо визначення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Підсумовував, що постанова суду першої інстанції не була винесена у відповідності до закону, при розгляді справи не було встановлено фактичні обставини, не було перевірено дані протоколу, не було надано належної оцінки доказам.

При цьому суд першої інстанції частково задовольнив клопотання захисника про допит і допитав лише свідка ОСОБА_5 , яка вказала, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а саме вона мала його переставити в паркінг. Суд вирішив не викликати свідків поліцейських ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і це порушило основні принципи судочинства і перешкодило встановленню всіх обставин справи.

Тому, відповідно до ст. 294 КУпАП, ним заявляється клопотання про допит свідків - поліцейських ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , які мають надати свідчення на спростування факту керування автомобілем ОСОБА_1 .

Апеляційним судом було задоволено клопотання захисника про допит свідків та викликано поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (в клопотанні помилково було зазначено ОСОБА_4 ) для надання пояснень з приводу обставин справи та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Командир роти № 1 батальйону № 3 полку № 2 УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, від УПП у м. Києві ДПП надійшов лист від 07 січня 2026 року про те, що зазначений працівник поліції перебуває на стаціонарному лікуванні з 11 грудня 2025 року по теперішній час.

В судовому засіданні інспектор патрульної поліції ОСОБА_7 підтвердив обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 353757 від 06 червня 2025 року, зазначав, що обставин оформлення не пам`ятає.

Вислухавши пояснення захисника Папенка Р.С., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).

Згідно п. 4, 5, 7, 10 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 353757 від 06 червня 2025 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

- результатом проведення тесту на стан алкогольного сп`янінні за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», результат огляду позитивний 0,51‰, (тест 5317);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- відеозаписами з бодікамери інспектора патрульної поліції № 476646, 473897.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не визнав свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, пояснив, що перебував у автомобілі і чекав цивільну дружину, щоб перепаркувати автомобіль, при цьому автомобілем не керував.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Папенко Р.С. просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування зазначив, що матеріали справи не місять доказів керування ОСОБА_1 . Крім того просив суд допитати ОСОБА_2 в якості свідка. Повний текст клопотання просив долучити до матеріалів провадження.

Судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , яка суду пояснила, що є цивільною дружиною ОСОБА_1 . Того вечора чоловік приїхав з тренування, вони повечеряли та через деякий час вона пішла переганяти машину та забрати речі. Коли підійшла до чоловіка то побачила, що біля нього стоїть поліція. ОСОБА_1 попросив забрати машину та припаркувати її, оскільки під час вечері випив алкоголь.

Разом із тим, як вбачається із дослідженого судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, останні зупинили ОСОБА_1 у зв`язку з порушення ПДР, а саме неподання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом, про що йому було оголошено о 22:32. ОСОБА_1 пояснив, що поспішав додому, тому порушив правила.

Під час спілкування працівники поліції о 22:34 виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). ОСОБА_1 погодився, що «трошки є».

О 22:35 працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або у лікаря нарколога. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Після проведення огляду на місці зупинки, ОСОБА_1 о 22:40 погодився з результатами.

О 23:08 на відеозаписі зафіксовано відібрання підписів у ОСОБА_1 на протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та чеку газоаналізатору «Драгер Алкотест 6820», тест № 5317.

Також в графі «з результатами згоден» Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 підтвердив свою згоду з результатами огляду особистим підписом.

Роздрукований тест Drager Alcotest 6820 теж підписаний ОСОБА_1 .

Відповідно до чеку газоаналізатору «Драгер Алкотест 6820», тест № 5317 від 06 червня 2025 року (22 годині 38 хвилини), результат огляду ОСОБА_1 становить 0,51 проміле. Акт огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу містять аналогічні дані з посиланням на результат тесту.

Суд першої інстанції вірно розцінив надані суду пояснення ОСОБА_1 та його захисника, якими заперечувався факт керування транспортним засобом, як позицію захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене і надав адекватної правової оцінки показанням свідка ОСОБА_2 як неспроможних, оскільки вони не підтверджуються відеозаписом боді-камери працівників поліції.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив, що виконував функції водія, оскільки на запитання працівника поліції щодо причин порушення правил дорожнього руху пояснив, що «поспішає додому», після огляду багажника о 22:34 повідомив, що їде з тренування, і про те, що він автомобілем не керував, в ході фіксування події працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не зазначив.

Апеляційний суд також звертає увагу, що свідок ОСОБА_2 , яку згідно її показань та пояснень ОСОБА_1 чекав останній, оскільки ОСОБА_2 мала переставити транспортний засіб на парковку, впродовж всього часу відеозапису, який триває з 22:32 по 23:10, на вказаному відеозаписі відсутня.

Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що дії поліцейських, які примушували до огляду на стан алкогольного сп`яніння особу, яка не керувала транспортним засобом, є неприпустимими.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. При цьому працівник поліції роз`яснив йому, що він може відмовитися від проходження огляду, однак це вважається самостійним складом адміністративного правопорушення і у випадку відмови на ОСОБА_1 буде складено протокол. О 22:35 відеозапису ОСОБА_1 у відповідь на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння вирішити це питання «позапротокольно» і «зробити план б», пропонував вимкнути бодікамеру та «розійтись взагалі без цього».

Крім того, о 23:08 на відеозаписі зафіксовано відібрання підписів у ОСОБА_1 на протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та чеку газоаналізатору «Драгер Алкотест 6820», тест № 5317, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вказані документи ОСОБА_1 не підписувались і наявні на цих документах підписи відрізняються від зразків його підпису у наданих ним офіційних документах.

Не можна погодитись з необґрунтованими доводами апеляційної скарги про необов`язковість вимог працівників поліції, оскільки, всупереч ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», працівниками поліції не було задокументовано порушення таких положень ПДР, які б надавали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу.

Так, керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є встановленим обов`язком водія безвідносно до підстав його зупинки працівниками поліції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Зазначені вимоги працівником поліції були належним чином виконані, оскільки при зупинці автомобіля Audі д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 повідомлено, що останній допустив порушення Правил дорожнього руху, а саме не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом (п. 9.2 «б» ПДР).

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу не заперечував, що ним було порушено Правила дорожнього руху у вигляді неподання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що в суді першої інстанції захисник просив призначити почеркознавчу експертизу в КНДІСЕ з метою встановлення, чи виконаний підпис в протоколі, акті огляду та чеку приладу ОСОБА_1 або іншою особою, однак суд безпідставно відмовив у цьому клопотанні, апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі захисником Папенком Р.С. відповідне клопотання заявлене не було, а на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, безпосередньо зафіксовано процес підписання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, чеку газоаналізатору та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи захисника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Папенка Руслана Станіславовича залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.