КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1212/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Сібілєва Максима Андрійовича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, 08 грудня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

До апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що копію постанови суду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сібілєв М.А. не отримували.

Вказує, що відповідно до ЄДР судових рішень, оскаржувана постанова була оприлюднена для загального доступу 24 жовтня 2025 року, тобто більш ніж через чотири місяці з дня її винесення, однак захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. ознайомився з нею лише 08 грудня 2025 року.

Таким чином, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. вважає, що пропуск строку на апеляційне оскарження відбувся з поважних причин, незалежних від його волі та волі його підзахисного.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, якою вона подана, з таких підстав.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно приписів ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причин для поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 625841 складено працівниками поліції 22 квітня 2025 року, оскаржувана постанова судді була винесена 16 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. подав лише 08 грудня 2025 року, тобто пропустив встановлений законом 10-денний строк на апеляційне оскарження більш ніж на 5 місяці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сібілєв М.А. було обізнані про розгляд справи саме 16 червня 2025 року, що підтверджується заявою останнього про ознайомлення з матеріалами справи від 13 червня 2025 року, в якій адвокат Сібілєв М.А. зазначив, що судове засідання по даній справі призначено на 16 червня 2025 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану постанову надіслано судом до ЄДР судових рішень- 23 жовтня 2025 року, зареєстровано - 24 жовтня 2025 року, забезпечено надання загального доступу - 24 жовтня 2025 року, про що захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. зазначив в долученому до апеляційної скарги клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне захисник - адвокат Сібілєв М.А. посилається на те, що йому, як захиснику, який прибув у судове засідання 16 червня 2025 року було повідомлено, що судове засідання буде перенесено на іншу дату, однак дані твердження сторони захисту належними доказами не підтверджені.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини зазначається, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України").

Отже, як вбачається з матеріалів справи, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А., достовірно знаючи про те, що відносно його довірителя було складено протокол про адміністративне правопорушення та знаючи, що розгляд справи за даним протоколом проводився в суді першої інстанції, за наслідком розгляду справи була винесена постанова, знехтував своїми процесуальними обов`язками та не виявив зацікавленості щодо вчасної подачі апеляційної скарги на постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постанова Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року була оприлюднена в ЄДР судових рішень для загального доступу 24 жовтня 2025 року, що спростовує доводи клопотання про те, що захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. був позбавлений можливості ознайомитися з її змістом, підготувати апеляційну скаргу та реалізувати право на оскарження у визначений законом строк.

Крім того, доказів звернення до суду першої інстанції з відповідними заявами про отримання копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.

Оскільки, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сібілєв М.А. не наводить конкретних обставин, які унеможливили подання апеляційної скарги на постанову судді у передбачений законом десятиденний строк, починаючи з моменту винесення постанови, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Сібілєва М.А. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження клопотання не містить, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення адвокату Сібілєву М.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП у разі відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом і підлягає поверненню у зв`язку із відмовою в поновленні строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Сібілєва Максима Андрійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року відмовити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сібілєва Максима Андрійовича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року повернути особі, яка її подала, як таку що подана після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній