Справа № 948/276/24
Номер провадження 3-в/948/6/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 суддя Машівського районного суду Полтавської області Косик С.М., розглянувши подання начальника СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Сєбєлєва А.А. стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту,

в с т а н о в и л а :

08.01.2026 до суду надійшло зазначене подання, у якому начальник СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Сєбєлєв А.А. просить вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, призначеного Машівським районним судом Полтавської області, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення, посилаючись на те, що на громадянина ОСОБА_1 постановою суду від 24.05.2024 накладене стягнення за ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді 15 діб адміністративного арешту. Постанова набрала законної сили 04.06.2024 та звернута до виконання. Виконати зазначену постанову співробітниками СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області не вдалося у зв`язку з тим, що зазначений громадянин не зареєстрований та фактично не проживає на території Машівської територіальної громади.

Відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким є арешт згідно п. 8, 9 ст. 51, 60 КК; п. 7 ч. 1 ст. 24, 32 КУпАП); 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості (а.с. 68-73).

У судове засідання представник СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно (а.с.81).

Особа, щодо якої вирішується питання звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту ОСОБА_1 у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, що є у матеріалах справи, зокрема, АДРЕСА_1 , але повістка не вручена та поштове відправлення повернуте до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.82).

Вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи видно, що відповідно до постанови Машівського районного суду Полтавської області від 24.05.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та без конфіскації транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп (а.с. 57-59).

04.06.2024 зазначена постанова набрала законної сили і 05.06.2024 суд надіслав її до СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області для виконання, про що свідчить відповідне повідомлення (а.с. 64).

05.06.2024 суд надіслав копію зазначеної постанови також до ТУ ДСА України в Полтавській області, для виконання в частині стягнення судового збору в розмірі 605,60 грн (а.с. 63).

За повідомленням СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 08.06.2024 постанову Машівського районного суду від 24.05.2024 у справі № 948/276/24 направлено до ТСЦ № 5341 (а.с. 65, 66).

За повідомленням Базилівщинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області від 07.01.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований на території Машівської територіальної громади та не проживає на території Базилівщинського старостинського округу. Інформація щодо зареєстрованого/фактичного місця проживання гр. ОСОБА_1 відсутні (а.с. 77).

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , близько двох місяців разом зі своїми дітьми вона проживає за вказаною адресою. Про ОСОБА_1 дізналася від працівників поліції, але сама особисто даного громадянина вона не знає та ніколи не бачила. Сама є ВПО та за даною адресою проживає тимчасово (а.с. 78).

КУпАП не містить регулювання певної частини питань, пов`язаних з примусовим виконанням постанов про накладання адміністративного стягнення, зокрема строків давності виконання судового рішення. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

За приписами ст. 326 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення.

Водночас відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-р/2018 у справі № 1-12/2018 (3911/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): положення частини першої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким встановлено, що постанови про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього кодексу, набирають законної сили з моменту їх винесення; положення статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення. Положення частини першої статті 294, статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до змісту ст. 9 Конституції України, ст. 19 закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа №10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, законодавцем залишено поза сферою правового регулювання питання щодо строків виконання постанов про накладання адміністративного стягнення, створивши тим самим ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації №R(91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником відповідні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання судового рішення про накладення стягнення.

Положення КУпАП не містить поняття строків давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду, однак, гарантії Кримінального кодексу поширюються на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності, про що зазначено в рішенні Конституційний суд України від 11.10.2011 ( справа № 10-рп/2011), а тому в даному випадку можливо застосувати аналогію закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Згідно ч. 3 зазначеної статті, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до принципу верховенства права, давність виконання постанови про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, згідно з нормами КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вирок його не було виконано протягом 2 років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Отже, строк давності виконання постанови про накладення стягнення у виді адміністративного арешту не повинен перевищувати двох років.

Як видно з матеріалів справи, постанова Машівського районного суду Полтавської області від 24.05.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та яка набрала законної сили 04.06.2024, а тому дворічний строк який би давав право на звільнення від відповідальності відповідно до ст. 80 КК України ще не закінчився, та відповідно у суду відсутні правові підстави для задоволення подання начальника СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Сєбєлєва А.А. стосовно ОСОБА_1 про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.

Керуючись ст. 298, 304 КУпАП , ст. 80 КК України, -

п о с т а н о в и л а :

відмовити у задоволенні подання начальника СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Сєбєлєва А.А. стосовно ОСОБА_1 про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а у разі її оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя С. М. Косик