Справа № 216/8442/25
провадження 3/216/107/26
ПОСТАНОВА

іменем України

06 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скиба М.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначається в протоколі про адміністративне правопорушення, 01.11.2025 року приблизно о 23:34 годині за адресою: м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, просп. Центральний, біля буд. 8, ОСОБА_1 не виконав законну вимогу інспектора взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ст. лейтенанта поліції Лєпаєва Є.В., а саме: після повідомлення про затримання ОСОБА_1 намагався втекти, чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського. за що передбачена відповідальність ст. 185 КУпАП. Відеофіксація велась на нагрудний відеореєстратор Video Badge VB-400 475615, 475099, 475184.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився хоча про розгляд справи в суді повідомлявся, постанова суду від 22 грудня 2025 року про його привід не виконана, явка останнього до суду не забезпечена.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

За правилами ч. 1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення,є будь-які фактичні дані,на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,винність даної особи в його вчиненні та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з правлюдини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до суду надано: протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 201734 від 01.11.2025 року; рапорт інспектора взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ст. лейтенанта поліції О. Гільова від 01.11.2025р.; протокол АПЗ18 № 020080 про адміністративне затримання ОСОБА_1 за статтею 261 КУпАП від 01.11.2025р.; відеозапис з нагрудної камери поліцейського; копія протоколу про адміністративне правопорушення від 01.11.2025 року, складеного ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 .

Суд вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним й беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд не приймає до уваги рапорт працівника поліції та копію протоколу, складеного Центрально-Міським районним у місті Кривий ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки такі не можуть слугувати доказами винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення (останній не містить відомсотей про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення) за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.

Також суд не приймає до уваги протокол про адміністративне затримання, оскільки вказаний документ, сам по собі, не підтверджує факт скоєння правопорушення.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП вбачається, що при фіксуванні правопорушення свідки не залучались, потерпілі відсутні.

На долученому до протоколу відеозапису не зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, на відео зафіксовано лише складання протоколу про адміністративне правопорушення, що відбулось постфактум, тобто не на місці зупинки транпортного засобу, а вже в приміщенні. Обставини зазначені в протоколі про адміністативне правпопорушення на відеозаписі не відображені та, відповідно, ним не підтверджені. Письмових пояснень самого ОСОБА_1 або свідків матеріали справи не містять.

Таким чином, жодного доказу в розумінні ст. 251 КУпАП щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, надано не було, матеріали справи таких доказів не містять.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що суду не надано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, провадження у даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 185, 246, 247, 251, 252, 273, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.М.СКИБА