справа № 492/1086/25
провадження № 3/492/3/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2026 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Варгаракі С.М.,

розглянувши справу про адміністративні правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого за наймом, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 126, частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

27 липня 2025 року, о 13 год. 15 хв., ОСОБА_1 , по вул. Трудова, м. Арциз Болградський район Одеська область, керував мотоциклом марки «Днепр 11», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, а також з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився під фіксацію із застосуванням технічних засобів відеозапису, чим порушив пункти 2.1 «а», 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 5 статті 126, частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Притягуваний ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду протоколів про адміністративні правопорушення повідомлений належним чином, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправляння адресату, судова повістка повернулася до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до практики Європейського суду, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Крім того, як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи в Арцизькому районному суді Одеської області, враховуючи процесуальні строки розгляду адміністративної справи і час перебування справи в провадженні суду, а також беручи до уваги перевагу публічних інтересів над приватними, в аспекті практики ЄСПЛ, суд вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, суддя враховує, що в матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, із вчиненим правопорушенням він згоден, наслідки розгляду справи за його відсутності розуміє та чітко усвідомлює.

Суддя, розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення, дослідивши матеріали справи, вважає, що притягуваний своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені частиною 5 статті 126, частиною 2 статті 130 КУпАП, а його провина у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404104 від 27 липня 2025 року;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404111 від 27 липня 2025 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким в результаті огляду у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нестійка хода;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 липня 2025 року, у якому зазначено заклад охорони здоров`я, куди направляється ОСОБА_1 , а саме: Арцизька ЦОЛ та зроблено запис про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у вказаному закладі охорони здоров`я;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольно сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нестійка хода, від проходження огляду відмовився;

- довідкою Болградського РВП ГУНП в Одеській області про вчинення притягуваним ОСОБА_1 однорідних правопорушень з переліком винесених постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- постановою Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;

- відеозаписом з нагрудного відео реєстратора NC № 145;

- письмовими поясненнями самого притягуваного ОСОБА_1 .

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404111 від 27 липня 2025 року, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що провадження по справі про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП підлягає закриттю, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 27 липня 2025 року та того ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшла до Арцизького районного суду Одеської області 05 серпня 2025 року та передана судді Варгаракі С.М. згідно з Реєстром судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді, - 06 серпня 2025 року. Справу було призначеного до розгляду на 19 серпня 2025 року о 09 год. 45 хв., однак судове засідання було відкладено, оскільки ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки повідомлення «Судова повістка про виклик до суду …» не доставлено з причин того, що некоректно вказано номер телефону. 24 вересня 2025 року о 09 год. 00 хв. судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Варгаракі С.М. на лікарняному. Наступне судове засідання було призначено на 23 жовтня 2025 року о 09 год. 30 хв., однак у зв`язку з перебуванням головуючого судді Варгаракі С.М. у нарадчій кімнаті з розгляду заяви про відвід судді, розгляд справи було відкладено на 20 листопада 2025 року о 13 год. 00 хв. Судове засідання, призначене на 20 листопада 2025 року о 13 год. 00 хв. було відкладено, оскільки ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання не був повідомлений належним чином, так як поштове повідомлення про вручення судової повістки або конверт з судовою повісткою до суду не повернулися. Розгляд справи було відкладено на 13 січня 2026 року, але на день розгляду справи пройшло три місяці після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП в межах якого, відповідно до діючого законодавства, до правопорушника може бути застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до положень статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права.

За таких підстав, в системі діючого правового регулювання та на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП судом вирішується питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, суддя дійшов висновку, що провадження по справі про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП слід закрити на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 130 КУпАП суд зазначає, що досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає його як доказ у справі.

З вищевикладеного та досліджених суддею доказів вбачається, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, який відповідно передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, по вул. Трудова, м. Арциз Болградський район Одеська область, керував мотоциклом марки «Днепр 11», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, а також з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився під фіксацію із застосуванням технічних засобів відеозапису.

Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів.

Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд, з метою встановлення стану сп`яніння (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21 (реєстраційний номер рішення 101473367)).

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Таким чином, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення та підтверджена доказами, дослідженими судом.

При накладенні адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_1 суддя враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майнове становище та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, які відповідно до статей 34, 35 КУпАП пом`якшують, обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП суддею встановлено не було.

Також, суддя, при накладенні адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 враховує, що вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за статтею 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

ОСОБА_1 повинен був розуміти, що сідаючи за кермо в стані алкогольного сп`яніння, поставив у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху, а також інших людей, які могли перебувати поряд з проїжджою частиною по напрямку руху його автомобіля.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху «водій» особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено склад адміністративного правопорушення, який передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачено покарання за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -

За вчинення передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП адміністративного правопорушення передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Санкція частини 2 статті 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає обов`язкове накладення на правопорушника адміністративного стягнення як у виді штрафу у визначеному розмірі, так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами.

Положеннями статті 30 КУпАП прямо регламентовано порядок застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами або до таких, які вже позбавлені такого права. Прямо передбачено випадки, коли таке стягнення не застосовується. Також закріплено правила складання вказаного виду адміністративного стягнення у разі вчинення нового адміністративного правопорушення особою, щодо якої застосовано позбавлення права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення.

Крім того, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності адміністративного правопорушення і стягнення цілям законодавця і засобам, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності стягнення вчиненому адміністративному правопорушенню. Категорія справедливості передбачає, що стягнення за адміністративне правопорушення повинно бути домірним. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Принцип рівності всіх громадян перед законом конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення стягнення. Притягнення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, до адміністративної відповідальності означає не лише рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Завданням КУпАП є правове забезпечення охорони прав і свобод громадянина, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку зміцнення законності, запобіганням правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Для здійснення цього завдання КУпАП визначає, які суспільно небезпечні діяння є адміністративними правопорушеннями та які адміністративні стягнення застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Безпосередньо у статті 30 КУпАП не встановлено обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно прямо передбачено у санкції статті (санкції частини статті) КУпАП щодо осіб, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Відповідно до вимог статті 33 КУпАП особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України.

Отже, ні норми Загальної частини КУпАП, ні стаття 130 КУпАП не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Згідно з статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до пункту 20 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суддя вважає, що правова природа стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом, зокрема і згідно санкції частини 2 статті 130 КУпАП.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати передбаченій статтею 23 КУпАП загальній меті будь-якого стягнення. У контексті розглядуваного питання особливої актуальності набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду від 04 вересня 2023 року, зробленою в постанові у справі № 702/301/20.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого стягнення досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу обов`язків за ухилення від відбування додаткового стягнення.

Підхід щодо неможливості накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на особу, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету стягнення, а відтак, враховуючи зазначене, особі, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною частиною 1 статті 130 КУпАП, суд вправі накладати стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення адміністративного правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Як вбачається із матеріалів справи відомості про належність мотоциклу «Днепр 11», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 відсутні.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на правопорушника за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення; особу правопорушника ОСОБА_1 , вік, соціальне положення; ступінь його вини та ставлення до вчиненого; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин під час вчинення адміністративного правопорушення, суддя вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення ним нових правопорушень застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без конфіскації транспортного засобу, оскільки суду не надано доказів, що транспортний засіб перебуває у приватній власності порушника.

Суддя вважає, що саме такий вид стягнення буде відповідати завданню КУпАП щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Згідно з частиною 3 статті 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

За таких обставин, приходжу до висновку, що призначаючи покарання ОСОБА_1 до стягнення за вчинення даного адміністративного правопорушення приєднати невідбуту частину стягнення згідно постанови Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року.

Згідно з статтею 40-1 КУпАП, пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з винесенням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 665,60 грн.

Керуючись статтями 34-36, 38, 40-1, 126, 130, 221, 247, 283-285, 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

ухвалив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення за частиною 2 статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статей 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення; у разі несплати штрафу в установлений строк, постанова буде надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцезнаходженням його майна; у разі примусового виконання постанови з нього стягується подвійний розмір штрафу.

Реквізити для сплати штрафу (у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) і судового збору розміщені на офіційному веб порталі «Судова влада» - https://ar.od.court.gov.ua/sud1502/gromadyanam/rekvizit/ та https://ar.od.court.gov.ua/sud1502/gromadyanam/tax/.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.