Провадження № 3/463/133/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року суддя Личаківського районного суду м.Львова Грицко Р.Р., з участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Пендерецького В.І, розглянувши матеріали справи, які надійшли від заступника начальника Головного управління ДПС у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого на посаді керівника ТОВ «РТ-КАПІТАЛ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення Серія ГУ ЛВ 1943/13-01-04-11 № 008598 від 04.12.2025 року, ОСОБА_1 працюючи на посаді керівника ТОВ «РТ-КАПІТАЛ», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Зубрицького,7, вів податковий облік з порушенням встановленого порядку, порушивши п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями), а саме порушив терміни сплати узгодженої суми податкового грошового зобов`язання з орендної плати земельних ділянок юридичних осіб.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.163-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, через свого представника.

Відповідно до ст.268 КпАП України у разі відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за можливим розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

09 січня 2026 року представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокатом Пендерецьким В.І. подано письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, згідно яких просить суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав. Зазначає, що при складанні протоколу уповноваженою особою не було дотримано вимог ч.1 ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не вказано суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП. Посилання в протоколі на порушення 57.1 ст.57 Податкового кодексу України є неправомірним, оскільки дана норма є загальною та не підлягає застосуванню у випадках, для яких Кодексом встановлено спеціальний порядок та строки сплати. Як вбачається, із акту камеральної перевірки та протоколу, предметом перевірки було дотримання строків сплати податкового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки, правовідносини щодо яких врегульовані ст.287 ПКУ, зокрема п.287.3, а не п.57.1. Вважає, що застосування лише загальної норми п.57.1 ст.57 ПКУ без врахування спеціальної норми, яка прямо регулює строки сплати орендної плати за землю є неправомірним. Стверджує, що відповідальною особою бухгалтерії ТОВ «РТ-КАПІТАЛ» на виконання положень законодавства щомісячно здійснювалась сплата за оренду землі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пендерецький В.І. надав пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях, просить суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.163-2 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Стаття 163-2 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна, умисна або необережна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини в сфері сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Об`єктивною стороною правопорушення є, в тому числі, порушення встановлених законом термінів подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків. Таке правопорушення є формою активних дій, які порушують встановлений законом порядок сплати податків.

За змістом зазначених норм, наявність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є обов`язковою умовою для притягнення її до адміністративної відповідальності.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини, як у формі умислу так і у формі необережності.

Суб`єктами правопорушення можуть бути керівники та інші посадові особи підприємств, установ, організацій (заступники керівників з фінансово-економічних питань, головні бухгалтери тощо).

Тобто, виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність перебування суб`єкта правопорушення на керівній посаді установи та наявності умислу чи необережності вказаної особи на настання передбачуваних наслідків.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення Серія ГУ ЛВ 1943/13-01-04-11 № 008598 від 04.12.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 працюючи на посаді керівника ТОВ «РТ-КАПІТАЛ», вів податковий облік з порушенням встановленого порядку, порушивши п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями), а саме порушив терміни сплати узгодженої суми податкового грошового зобов`язання з орендної плати юридичних осіб, чим вчинив несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Тобто, посадова особа, яка складала протокол вказує на те, що такі дії підпадають під порушення п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.

При цьому, пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями) (далі Податкового кодексу України) встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.

Однак, порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 щодо податкового зобов`язання плати за землю регламентовано пунктом 287.3 ст.287 Податкового кодексу України згідно якого податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Тобто, в порушення приписів ч.2 ст.251, ст.256 КУпАП вказаний протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом по справі, не містить відомостей стосовно об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, а саме: зазначення норми іншого нормативно-правового акту, яким передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій (пункту 287.3. ст.287 Податкового кодексу України).

Вказане прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п.31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п.109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п.54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, оскільки фабула викладена у протоколі про адміністративне правопорушення в повній мірі не розкриває змісту (суті) правопорушення у чому воно полягало, що не відповідає диспозиції ч.1 ст.163-2 КУпАП.

Будь які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, суду не надані.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності розкриття змісту протиправної поведінки особи та будь яких доказів її існування не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Також, суд приймає до уваги положення ч.2 ст.251 КУпАП, в якій зазначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, але уповноважені особи, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява №926/08), що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження належними та достовірними доказами те, що ОСОБА_1 , як керівник ТОВ «РТ-КАПІТАЛ», порушив терміни сплати узгодженої суми податкового грошового зобов`язання з орендної плати земельних ділянок юридичних осіб.

За таких обставин в діях ОСОБА_1 не встановлено ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.163-2, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Грицко Р.Р.