Рівненський апеляційний суд
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 567/1279/25

Провадження № 33/4815/222/26

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Шаповала М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шаповала М.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Острозького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2025 рокуОСОБА_1 визнаний таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2025 р. о 22 год. 38 хв. ОСОБА_1 в м. Острог Рівненської області по пр. Незалежності, 161 керував транспортним засобом марки "Peugeot Partner", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, сповільненість мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Шаповал М.С. просить постанову місцевого суду відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Зазначає, що з дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається відсутність упродовж майже 15 хвилин будь-яких висловлених поліцейськими підозр щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння. Навпаки, поведінка останнього (чіткі відповіді, адекватне спілкування, стійка координація рухів) свідчила про відсутність об`єктивних ознак такого стану. Вказує, що вимога поліцейського ОСОБА_2 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння виникла лише після тривалого спілкування та була обґрунтована формальними ознаками, які не підтверджуються відеозаписом і не зафіксовані в акті огляду, складеному поліцейським, який у матеріалах справи відсутній, що прямо суперечить вимогам Інструкції та Порядку проведення огляду.

Доводить, що дії поліцейських носили характер цілеспрямованої провокації з метою примусити ОСОБА_1 вийти з автомобіля для подальшого його затримання та доставлення до ТЦК, що підтверджується як загальною манерою спілкування, так і зафіксованою на відео телефонною розмовою поліцейського, а також узгоджується з правовими позиціями Рівненського апеляційного суду та практикою ЄСПЛ щодо недопустимості провокації. Вважає, що поліцейськими також істотно порушено вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції в частині направлення особи для проходження огляду не до найближчого закладу охорони здоров`я, а до медичного закладу в іншому місті, без належного правового обґрунтування, при цьому суд безпідставно послався на відсутні в матеріалах справи листи медичних закладів та неправильно застосував положення Інструкції, залишивши поза увагою обов`язок проведення первинного скринінгового тестування.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Шаповала М.С. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення ґрунтується на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка, а саме:

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с.4);

- відеофайлом з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано відмова «ухилення» ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду у медичному закладі (файл 0f0x6, час 47:00).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши докази у справі місцевий суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження про відсутність упродовж тривалого часу будь-яких підозр поліцейських щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння є безпідставним, оскільки чинне законодавство не зобов`язує працівників поліції негайно фіксувати ознаки сп`яніння з моменту зупинки транспортного засобу, а оцінка їх наявності здійснюється уповноваженим працівником поліції з урахуванням сукупності обставин під час спілкування з особою.

Посилання апеляційної скарги на нібито провокаційний характер дій поліцейських та їх спрямованість на доставлення ОСОБА_1 до ТЦК мають оціночний та припущений характер і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Доводи захисника про істотне порушення вимог ст.266 КУпАП та Інструкції у зв`язку з направленням особи не до найближчого закладу охорони здоров`я також є необґрунтованими.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, у зв`язку з чим не доставлявся до жодного медичного закладу.

Всі інші апеляційні доводи були належним чином оцінені суддею місцевого суду та їм була надана відповідна оцінка, тому апеляційний суд вважає, що вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Острозького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Шаповала М.С. без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович