Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю захисника Мозгового О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мозгового О.О. на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2025 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 18 вересня 2024 року о 23 годині 45 хвилин ОСОБА_1 , який поблизу будинку № 3 на бульв. Незалежності в м. Бровари Київської області керував автомобілем "Chevrolet Lacetti" д/н НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі захисник Мозговий О.О. зазначає, що суддя місцевого суду дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не взявши до уваги пояснення останнього про обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення, що автомобіль знаходився на стоянці, він ним не керував і від огляду не відмовлявся, що також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2 та записом портативного відеореєстратора поліцейського. Також суддя не застосував положення ч.5 ст.266 КУпАП, згідно з якою огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Не було враховано на користь ОСОБА_1 відсутність доказів керування ним транспортним засобом і те, що посвідчення водія він не отримував, проте поліцейський склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не за ч.2 ст.126 КУпАП як до особи, яка не має права керування транспортним засобом, а за ч.1 ст.126 КУпАП як до особи, яка не мала при собі та не пред`явила посвідчення водія.

Захисник наголошує на тому, що із запису портативного відеореєстратора вбачається, що автомобіль знаходиться на стоянці, поліцейський спочатку дорікає ОСОБА_1 з приводу тріснутого переднього вітрового скла, потім звинувачує у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак не вчиняє жодних дій для перевірки наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння. Проте згідно з п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, які зазначені в п.3 розділу І Інструкції. Також з відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вчиняв дії для проведення огляду ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, а так само відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Враховуючи ці обставини, вважає, що неприпустимо стверджувати про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР, і з огляду на не проведення перевірки поліцейським для встановлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , взагалі, не виникло обов`язку проходити огляд. Якщо ж проведення такого огляду вимагалося працівниками поліції без видимих на те причин, за відсутності ознак сп`яніння, відмова від проходження медичного огляду правових наслідків не породжує. Саме такий висновок міститься в постанові Чернігівського апеляційного суду від 12.06.2024 у справі № 748/466/24. Тож, наявні в справі направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є суто формальними доказами.

На підставі викладеного захисник, посилаючись на ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, а також на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії", просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

До апеляційного суду ОСОБА_1 , який повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився і не повідомив про поважні причини неявки. Враховуючи думку захисника, який не заперечував проти здійснення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 , повідомив, що той проходить військову службу, і з огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення захисника Мозгового О.О., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно зі ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у відповідності з якими ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення координації мови, від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора "Drager Alcotest" та в закладі охорони здоров`я відмовився; записі портативного відеореєстратора поліцейського.

Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що транспортним засобом не керував, від проходження огляду не відмовлявся, вимогу поліцейських про проходження огляду на стан сп`яніння вважав необґрунтованою.

За клопотанням сторони захисту суд також заслухав пояснення свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що 18.09.2024 припаркував автомобіль "Chevrolet Lacetti" біля міської ради, пішов додому і пізно ввечері попросив сина ОСОБА_1 забрати в автомобілі документи. Після того, як син пішов, через деякий час почув звуки сирени, вийшов на вулицю та побачив поліцію поруч зі своїм автомобілем і сина. Незважаючи на його пояснення, що син автомобілем не керував, поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що у вересні минулого року був очевидцем того, як до припаркованого поблизу міської ради автомобіля ОСОБА_1 підійшли працівники поліції, на вимогу яких останній надав свої документи.

Оцінивши ці пояснення, суддя місцевого суду правильно не взяв їх до уваги, розцінивши пояснення ОСОБА_1 як намагання уникнути відповідальності і, враховуючи те, що свідок ОСОБА_2 прибув на місце після приїзду патрульного автомобіля до автомобіля "Chevrolet Lacetti", а свідок ОСОБА_3 , взагалі, прибув вже під час складання матеріалів справи, що підтверджується відеозаписом, а тому вони не могли ні підтвердити, ні спростувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Цим же відеозаписом спростовуються пояснення ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги про те, що від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся. О 23 годині 51 хвилині 18.09.2024 поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння. Починаючи з 00 годин 18 хвилин до 00 годин 30 хвилин 19.09.2024, поліцейський неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в лікарні або з використанням газоаналізатора "Drager Alcotest", на що ОСОБА_1 постійно сперечається, вимагає надати докази керування транспортним засобом, незважаючи на те, що поліцейський завантажував на мобільний телефон запис камер відеоспостереження і демонстрував ОСОБА_1 його автомобіль в русі, трактує норми чинного законодавства на власний розсуд та намагається залишити місце вчинення правопорушення. А тому його дії правильно були розцінені поліцейським і судом як відмова від огляду.

Стосовно тверджень захисника, що суд безпідставно не застосував положення ч.5 ст.266 КУпАП щодо недійсності огляду, про відсутність на відеозаписі дій поліцейського з метою проведення огляду ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів варто зауважити, що ця норма і не могла бути застосована і такі дії поліцейським не вчинювались у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння.

Що стосується постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, то вона не може переглядатися судом апеляційної інстанції в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, а дані про її оскарження в порядку Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Наявність у водія ознак сп`яніння визначається поліцейським, виходячи з його життєвого та професійного досвіду і суб`єктивного сприйняття. А тому доводи про відсутність у справі доказів перевірки поліцейським ознак алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу. До того ж, незрозуміло, які дії мав вчинити поліцейський для встановлення у водія запаху алкоголю з порожнини рота та порушення мови.

Згідно з п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У зв`язку з цим твердження в апеляційній скарзі, що відмова від проходження медичного огляду за відсутності, на думку захисника, ознак сп`яніння, правових наслідків не породжує, є його суб`єктивною інтерпретацією положень законодавства та відомчих нормативних актів.

При цьому рішення Чернігівського апеляційного суду, про яке йдеться в апеляційній скарзі, є судовим рішенням в іншій справі, а не джерелом права, і не може враховуватись у цій справі.

Посилання ж на рішення Європейського суду з прав людини є абсолютно формальними, оскільки суд, розглядаючи справу, формулювання суті правопорушення, яка вказана у протоколі, не змінював і докази на підтвердження винуватості особи самостійно не збирав. Саме про такі порушення йдеться в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії".

Таким чином обставини справи з`ясовані суддею місцевого суду повно, всебічно і об`єктивно, що спростовує доводи в апеляційній скарзі про протилежне, і винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Отже, постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Мозгового Олександра Олександровича залишити без задоволення, а постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн