Провадження № 3/638/239/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2026 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Смирнов В.А, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 386735 від 10.07.2025, 09 липня 2025 року об 23 год. 40 хв в м. Харків, м-н. Свободи, буд. 5 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Rav 4, державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARHF-0014. Тест 3098. Результат огляду 1.30 проміле, з результатами водій ОСОБА_1 був згоден. Чим вчинив порушення п. 2.9.«а» ПДР.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

ОСОБА_1 вказав суду, що з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння не згоден, про що повідомляв працівникам патрульної поліції. Крім того вказав, що в нього наявні сумніви щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши пояснення та матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Адміністративне обвинувачення є наслідком будь-яких діянь особи противоправного характеру проти суспільства, громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, встановленого порядку управління.

Адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість, винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку) зобов`язані (ст. 251 КУпАП) доводити посадові особи, які мають право складати протокол та мають повноваження притягати до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», показник якого склав 1,30 проміле.

В матеріалах справи наявні відеозаписи, на яких зафіксовані обставини події притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

З відеозапису вбачається, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобомToyota Rav 4 (з відеозапису не вбачається можливим встановити номерний знак), при цьому ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, добровільно погодився на проходження огляду на місці зупинки, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є особою, яка здійснювала керування транспортним засобом.

Судом встановлено, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 здійснена під час комендантської години. Відтак, суд дійшов висновку, що зупинка транспортного засобу здійснена на підставі п. 7 ч. 1 ст. 35 закону України «Про національну поліції», тобто у зв`язку прийняттям уповноваженим органом державної влади рішення про заборону руху транспортних засобів під час комендантської години.

Також, з досліджених відеозаписів вбачається, що водій погодився на проведення огляду поліцейськими з застосуванням спеціального технічного засобу.

Водночас, дані, які викладені в акті огляду про те, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не знайшли свого підтвердження під час перегляду відеозаписів.

З дослідженого відеозапису вбачається, що на запитання поліцейського чи згодний водій з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 висловив свою незгоду (14:50 15:10 хв. відеозапису «export-312go»).

Правову процедуру огляду водіїв на стан сп`яніння унормовано положеннями статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015р. (зі змінами) (далі Інструкція), де встановлено гарантії захисту прав і законних інтересів водія, а також процесуальні запобіжники можливим зловживанням з боку працівників поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Положеннями п. 7 розділу І Інструкції встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Окрім того, згідно із п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року за № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, огляд водія проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі незгоди водія з результатами огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Зважаючи на викладене, сам факт проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння у сукупності із показником приладу «Drager Alcotest 6820», ARHF-0014, не є безумовною підставою для притягнення до відповідальності, за відсутності відомостей щодо згоди останнього з результатами такого огляду.

З дослідженого відеозапису вбачається, що з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не погодився. Відтак, наявний підпис на роздруківці чек-тесту Драгеру та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не є свідченням згоди ОСОБА_1 із результатами огляду.

Відтак, суд дійшов висновку, що наявне в матеріалах адміністративної справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не узгоджується з обставинами, викладеними у протоколі серії ЕПР1 №386735 від 10.07.2025 та акті огляду (водій відповідно до протоколу погодився з результатами огляду), адже у разі згоди водія з результатами огляду останній не направляється до медичного закладу для визначення стану алкогольного чи іншого сп`яніння, водночас працівники поліції у свою чергу виписали вищезазначене направлення. При цьому, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не був згоден з результатами огляду, однак працівники поліції не роз`яснювали останньому, що в такому випадку останній має право пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Таким чином формально складене направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та не повідомлення про останнє водія не є належним та допустимим доказом виконання працівниками поліції вимог щодо направлення водія до медичного закладу (підтверджується відеозаписом).

Отже, поліцейськими при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку щодо необхідності проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я у разі незгоди водія з результатами огляду з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.

При цьому суд також звертає увагу, що відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України №1747 від 13.10.2016 міжповірочний інтервал "Вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі який видихається" встановлено та становить 1 рік.

Наявний в матеріалах справи чек-тесту Драгера до протоколу серії ЕПР1 № 386735 є неналежної якості, а саме більша частина тексту є нечитабельна, зокрема не можливо встановити, коли останній раз Drager Alcotest 6820», ARHF-0014 проходив повірку (можливо встановити день та місць повірки 22.11, однак не вбачається можливим встановити рік такої повірки).

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних не законним шляхом, також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи, які притягують до адміністративної відповідальності, і якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь даної особи.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia») заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, він вважається недійсним.

Відповідно до усталеної судової практики ЄСПЛ, норми КУпАП носять карний кримінально-правовий характер, а справи про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП за своєю суттю є кримінальними, тому адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції, тобто права на справедливий суд.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.284 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Суддя В.А. Смирнов