Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8460/25 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М.
Номер провадження №33/4805/32/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 24 липня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 26 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно з постановою судді районного суду водій ОСОБА_1 29 травня 2025 року о 18-45 год у м. Житомирі, вул. Грушевського, 83 керував транспортним засобом ВАЗ 217230 н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився в медичному закладі КНП «ОМСЦ» ЖОР, що підтверджується висновком лікаря № 224 від 29 травня 2025 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки в процесі руху. Зазначив, що за кермом знаходився його товариш ОСОБА_2 , водійські документи у якого були відсутні, щоб допомогти останньому уникнути притягнення до відповідальності скаржник помінявся з ним місцями. Також вказав, що наявний в матеріалах справи відеозапис, у якому відсутня мітка про час, закороткий, неінформативний, не відображає всіх обставин події, здійснений на мобільний телефон поліцейського. Складений щодо нього протокол вважає неналежним доказом, оскільки складений службовою особою, якої не було під час зупинки транспортного засобу та здійснення огляду. Зауважив на те, що подія відбулася 29 травня 2025 року, а протокол складено 16 червня 2025 року у порушення положень ст. 254 КУпАП.

Вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення недоведена.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Умови застосування статті 6 Конвенції щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку (поштове повідомлення, оголошення на сайті, телефонограма), як судом першої інстанції так і апеляційним судом було надано можливість надати свої покази у справі, проте він цим не скористався, в судове засідання не з`явився, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 361334 від 14 червня 2025 року, складеному у відсутності ОСОБА_1 (а.с. 2-3); копією постанови серії ЕНА №4846075 від 29 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 4); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із зазначенням ознак сп`яніння: характерний запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці, огляд на місці не проводився (а.с. 5); висновком КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 29 травня 2025 року про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 6); рапортом працівника поліції від 14 червня 2025 року (а.с. 8); відеозаписами фіксації подій (а.с. 9).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння була проведена з дотриманням вимог закону.

Так, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735(далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. Так, з матеріалів справи та відеозаписів вбачається, що працівники поліції під час патрулювання зупинили автомобіль ВАЗ, одразу підійшли до нього, двигун був у заведеному стані, на транспортному засобі увімкнений світловий сигнал аварійної сигналізації. На місці водія сидів ОСОБА_1 та розмовляв по телефону. Працівники поліції назвались та попросили надати документи водія, ОСОБА_1 відмовився та після роз`яснень про можливість доправлення до відділку для встановлення особи показав посвідчення УБД. Працівники поліції роз`яснили водію причину зупинки відчинені задні двері автомобіля праворуч під час руху транспортного засобу, а також не завчасне увімкнення сигналу повороту ліворуч. Щодо ОСОБА_1 провели поверхневу перевірку.

Разом з тим, працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку із запахом алкоголю з ротової порожнини, вираженим тремтінням пальців рук, поведінкою, яка не відповідає обстановці. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер ОСОБА_1 відмовився, погодився пройти огляд у найближчому медичному закладі. У КНП «ОМСЦ» Житомирської міської ради у присутності працівників поліції о 19-20 год працівник медичної установи відібрав зразки крові для визначення стану сп`яніння водія. 14 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 складено протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №361334.

Хоча й ОСОБА_1 у розмові із працівниками поліції заперечував перебування за кермом, а у доводах апеляційної скарги вказував, що помінявся місцем із пасажиром, проте з відеозаписів чітко вбачається, що відразу після зупинки працівники поліції підійшли до автомобіля ВАЗ, з пасажирського місця якого вискочив чоловік, а за кермом сидів ОСОБА_1 у розслабленій позі та розмовляв по телефону. Вказане спростовує аргументи ОСОБА_1 про можливість помінятися місцями з пасажиром у автомобілі ВАЗ, зважаючи на обмежену кількість часу, статуру водія та пасажира, а також особливості конструкції транспортного засобу. На думку апеляційного суду, суд першої інстанції надав вичерпну оцінку вказаним доводам.

Також наданими працівниками поліції відеозаписами підтверджено, що зупинка транспортного засобу, яким беззаперечно керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та була викликана порушенням водієм правил дорожнього руху, що вбачається зі складеної щодо ОСОБА_1 постанови серії ЕНА №48466075 від 29 травня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Причини зупинки водію докладно роз`яснені. Відомостей щодо оскарження чи скасування вказаної постанови матеріали справи не містять.

Тому, в даному випадку працівники поліції діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію», оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.

Зазначені вище відеозаписи всупереч доводам скаржника хоча й надані частинами, проте є послідовним та відповідають п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що доказ у вигляді відеозапису обставин події, знятий на мобільний телефон працівника полії є недопустимим, оскільки такі твердження суперечать вимогам статті 251 КУпАП та не впливають на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того у протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на відеозаписи з ПВ MotorolaVB400: 475042 та 475024.

Під час перегляду вказаного відеозапису апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень з боку працівників поліції відносно ОСОБА_1 ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року, якими закріплена процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння.

Позицію скаржника щодо порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, у зв`язку з чим вважає протокол недопустимим доказом, апеляційний суд вважає неспроможною з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом положень ст. 254 КУпАП строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи складу адміністративного правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.

Як видно з матеріалів справи, описані події мали місце 29 травня 2025 року, а протокол складений 14 червня 2025 року. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі 29 травня 2025 року за його згодою.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» (Далі Порядок), зазначено, що огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Одночасно, водій безапеляційно наполягав на проведенні забору зразків крові для підтвердження факту перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2025 року ОСОБА_1 під підпис вручено повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції на 14 червня 2025 року на 10-00 год для складення адміністративних матеріалів після отримання працівниками поліції результатів огляду (а.с.7).

Висновком КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради №224 від 29 травня 2025 року встановлено про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння

Вищевикладеним пояснюється неможливість складення висновку безпосередньо після проведення огляду та відсутність підпису ОСОБА_1 у висновку.

Таким чином, за результатами лабораторних досліджень на визначення алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим після отримання працівниками поліції медичного висновку закладу охорони здоров`я, були встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню та об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого і був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи скаржника про визнання протоколу недопустимим доказом з підстав порушення 24-годинного строку на його складення, не можуть бути підставою для закриття провадження у справі, оскільки дотримання цього строку в цій справі не залежали від дій уповноваженої посадової особи патрульної поліції.

Інше тлумачення процесуальних строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 254 КУпАП унеможливило б досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема охорона прав і свобод громадян, власності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Доводи апелянта щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення неуповноваженою особою суд вважає надуманими, оскільки протокол серії ЕПР1 №361334 складений за відсутності водія ОСОБА_1 , повідомленого про необхідність явки для участі у складенні щодо нього адміністративних матеріалів належним чином, інспектором І взводу 3 роти 1 батальйону полк-1 УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Данилко Оленою Борисівною у приміщенні УПП в Житомирській області.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення ОСОБА_1 зі скаргами про неправомірні, на його думку, дії працівника поліції, яка склала протокол, відомості у ЄРДР щодо порушення кримінального провадження за фактом фальсифікації матеріалів цієї справи, а тому апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими та суб`єктивними.

Варто зауважити, що після зупинки його за кермом транспортного засобу працівниками поліції водій ОСОБА_1 заперечував перебування за кермом, відмовлявся виконувати законні вимоги працівників поліції, поводив себе зухвало, всіляко затягував час, перешкоджав у встановленні його особи, не надаючи реєстраційних документів водія. У закладі охорони здоров`я відмовлявся ставити підпис у медичних документах, посилаючись на оніміння у правій руці, а потім на болі у зоні серця. На переконання суду, такі дії водія свідчать про намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

За встановлених обставин ОСОБА_1 був учасником дорожнього руху, а тому за змістом ст. 15 КУпАП за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Також, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Під час апеляційного розгляду суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Також, не можуть бути враховані посилання ОСОБА_1 на те, що він є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває на даний час на службі, через що провадження у справі треба зупинити до його звільнення, оскільки КУпАП не передбачено зупинення по справі з таких підстав. Крім того, по даним категоріям справ передбачений скорочений строк розгляду. При цьому суд також враховує, що апелянтом надано довідку №8 від 14.01.2026 про те, що він перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 по теперішній час. Зазначене свідчить про можливість ОСОБА_1 з`явитись до суду апеляційної або забезпечити участь захисника у судових засіданнях, які призначались неодноразово (26-27.11.2025, 17.12.2025, 15.01.2026), зважаючи на те, що військова частина знаходиться в межах Житомирської територіальної громади, де також розташовані і суди.

При цьому Суд зазначав, що неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

При призначенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 33 КУпАПта призначено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке за своєю суттю та розміром в повному обсязі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 та запобігати в подальшому вчинення останнім нових правопорушень.

Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду міста Житомира від 24 липня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь