Справа № 524/9190/25
Номер провадження 3/524/10/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області Олейнікова Г.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із БПП в м.Кременчуці УПП в Полтавській бласті ДПП про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 13.07.2025 року о 22 год. 18 хв., в АДРЕСА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання, ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто умисне вчинення діяння психологічного характеру, яке полягало в словесних образах та погрозах, в результаті чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , на думку ініціатора складення протоколу, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала, та пояснила, що 13.07.2025 року вона знаходячись за місцем свого проживання, АДРЕСА_1 ,розмовляла по мобільному телефону зі своєю донькою , в цей час її колишній чоловік знімав відео її розмови з донькою на мобільний телефон , вона повідомила доньці , що батько останню вважає проституткою , а її брата байстрюком ,в цей час ОСОБА_2 казав їй , що «давай , давай ти зараз нарозмовляєш «і висловився на її адресу нецензурною лайкою , вона також один раз висловилась на адресу колишнього чоловіка нецензурною лайкою , але ніяких погроз на адресу ОСОБА_2 вона не виказувала. Вважає , що між нею та колишнім чоловіком виник словесний конфлікт , сварка , в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення , передбачений ст. 173-2 ч.1 КУпАП . Вони з колишнім чоловіком проживають разом , за однією адресою, хоча з 1991 року розлучені .Проживають вони в однокімнатній квартирі , яка на праві власності належить 4 особам , їй , колишньому чоловіку і їх сину та доньці . Так як однокімнатну квартиру вони не можуть розміняти, то проживають разом в одній кімнаті , але як вона , так і чоловік отримують пенсію за віком.Між ними дуже часто виникають сварки на побутовому грунті.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 13.07.2025 року за адресою спільного проживання з колишньою дружиною ОСОБА_1 ,а саме в квартирі АДРЕСА_2 між ним та ОСОБА_1 виник словесний конфлікт , під час якого остання здійснювала на нього психологічний тиск , так як казала , що в нього є коханка , яка хоче заволодіти їх квартирою , висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою , погроз вона йому не виказувала. Вважає , що ОСОБА_1 вчинила відносно нього домашнє насильство психологічного характеру , так як вона не має права, оскільки він з нею розлучений так відносно нього висловлюватись. Не заперечує , що він дійсно також висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 .

Суддя, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізич ного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 3 вказаного вище Закону предметом регулювання цього закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб - подружжя; колишнє подружжя.

Зокрема, пунктами 4, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного Закону також визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини 1 статті 1).

Однак важливо розрізняти поняття сварка, конфлікт, насильство.

Сварка: гостра суперечка, що супроводжується взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. сonflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення від 13 липня 2025 року та додані до нього матеріали, суддя вважає, що вказані в протоколі події відбулися на ґрунті неприязних стосунків та суперечки побутового характеру, що слідує з наданих у судовому засіданні та письмових пояснень (а.с.5,6) сторін конфлікту ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 )

У судовому засіданні встановлено , що особа , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка в рівних частках на праві власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх сину та доньці і в них дуже часто після розлучення , так як вони разом проживають в однокімнатній квартирі , виникають сварки та суперечки побутового характеру.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили суду , що ними 13.07.2025 року був отриманий виклик від потерпілого ОСОБА_2 про домашнє насильство відносно останнього з боку його колишньої дружини ОСОБА_1 психологічного характеру . При прибутті за місцем події в їх присутності як особа , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , так і потерпілий ОСОБА_2 висловлювались один в бік іншого нецензурною лайкою , сварились .Виклики працівників поліції від колишнього подружжя ОСОБА_5 дуже часто надходять до поліції щодо домашнього насильства , заявниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд , не вважає , що слова особи , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відносно того , що потерпілий ОСОБА_2 має коханку , яка хоче заволодіти їх квартирою , утворюють склад адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП та домашнім насильством психологічного характеру відносно потерпілого ОСОБА_2 згідно вимог п.14 частини 1 статті 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству

При цьому, суддя вважає, що в матеріалах справи у цьому конкретному випадку відсутні будь-які відомості щодо патерну особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 над колишнім чоловіком ОСОБА_2 (влада, контроль, залежність тощо) за місцем проживання останнього.

Водночас із сукупності матеріалів вказаного вище протоколу не вбачається доведеного поза розумним сумнівом наявності складу адміністративного правопорушення, з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, за наведених вище обставин, подію 13 липня 2025 року можливо вважати саме сваркою побутового характеру, що не містить ознак домашнього насильства.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено , що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, на переконання судді, у справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 276-280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя : Ганна ОЛЕЙНІКОВА