ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року місто Київ

Справа № 759/24412/25

Провадження № 33/824/913/2026

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Сіренком Максимом Юрійович, на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року (у складі судді Мордвінова А.О.)

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 468990 від 30 вересня 2025 року, ОСОБА_1 30 вересня 2025 року о 02 годині 05 хвилин, пр-т Ак. Палладіна, 16 у м. Києві керував транспортним засобом «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при цьому посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України. Правопорушення вчинено повторного протягом року (постанова серії ЕНА4535948), за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ЕПР № 468983 від 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 30 вересня 2025 року о 02 годині 05 хвилин, пр-т Ак. Палладіна, 16 у м. Києві керував транспортним засобом «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Drager», результат огляду - 0,82 ‰, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Святошинський районного суду міста Києва постановою від 11 грудня 2025 року:

- об`єднав матеріали справи про адміністративне правопорушення Ун. № 759/24412/25, провадження 3/759/7936/25 щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, та матеріали справи Ун. № 759/24439/25, провадження 3/759/7953/25 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП в одне провадження під № 3/759/7936/25;

- ОСОБА_1 визнав винниму вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 н.м.д.г., що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- ОСОБА_1 винним винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 н.м.д.г., що становить 17 000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік;

- на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП визначив остаточне адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 н.м.д.г., що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 19 грудня 2025 року подав через захисника Сіренка М.Ю. апеляційну скаргу, у якій просить постанову в оскаржуваній частині скасувати, а провадження у справі за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП; винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти покарання у межах санкції статті.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не був обізнаний про винесення 19 квітня 2025 року щодо нього постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому він не мав умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Посилається на те, що працівники поліції не надали суду доказів того, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія відповідної категорії на день вчинення правопорушення, а також доказів направлення чи належним чином повідомлення ОСОБА_1 про винесення щодо нього постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Стверджує про відсутність у матеріалах справи постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також докази її вручення/направлення ОСОБА_1 , що унеможливлює встановлення повторності правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Вважає, що працівники поліції не довели умислу ОСОБА_1 на порушення приписів ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», а також повторність адміністративного правопорушення, яке інкримінується.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М.Ю. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подана на постанову суду лише в частині притягнення до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині.

За змістом п. 2.1. «А» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто за повторне протягом року:

а) керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

б) передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

в) керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

г) керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП доведена належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 468990, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та якими зафіксовано час, місце та обставини вчиненого правопорушення;

- постановою про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 19.04.2025;

- відеоматеріалами з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

У діянні ОСОБА_1 вбачається порушення Правил дорожнього руху, яке було зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, п. 2.1 «а» ПДР України, а також наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки щодо ОСОБА_1 встановлено наявність обох обов`язкових кваліфікуючих ознак цього складу правопорушення, зокрема: 1) керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами; 2) повторність вчинення такого правопорушення.

Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Заперечуючи щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апелянтом вказується про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє вказані доводи як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, умисел включає в себе інтелектуальний момент (усвідомлення особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності, а також передбачення нею шкідливих наслідків свого діяння) та вольовий момент (особа бажає настання шкідливих наслідків або свідомо допускає їх настання).

За особливостями конструкції об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є формальним, тобто є закінченим з моменту повторного протягом року вчинення передбаченої законом дії, а саме з моменту початку руху транспортного засобу під керуванням особи, яка не має права керування таким транспортним засобом. Тривалість, характер та інші характеристики руху, ставлення особи до ймовірних наслідків такого керування чи реальне настання будь-яких суспільно шкідливих наслідків діяння особи не мають значення для кваліфікації за цією статтею.

Враховуючи викладене, у правопорушеннях із формальним складом, які не передбачають як необхідну ознаку настання суспільно шкідливих наслідків діяння, змістом умислу є передбачення особою протиправного характеру свого діяння та бажання його вчинення або свідоме його вчинення за умов, коли особа могла і повинна була уникнути його вчинення. Тобто вольовий момент умислу перенесено з наслідків на сам факт вчинення діяння.

Особливістю повторності в адміністративному деліктному праві, зокрема в правопорушеннях за ч. 5 ст. 126 КУпАП, є пов`язання її наявності з фактом піддання особи адміністративному стягненню, а не з фактичним вчиненням нею однорідних дії повторно.

Повторним відповідно до пункту 2 статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

У матеріалах справи міститься постанова серії ЕНА № 4535948 від 19 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 26). Сторона захисту не надала доказів оскарження та скасування цієї постанови, а тому вона є такою, що набрала законної сили.

Неспроможними для спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах справи доказів вручення чи направлення цієї постанови, оскільки така постанова виносилася за його безпосередньої участі, а тому він не міг не знати про її існування.

За таких обставин поза розумним сумнівом залишається доведеним, що ОСОБА_1 достовірно знаючи, що він не має права керувати транспортним засобом відповідної категорії та те, що його 19 квітня 2025 року вже було піддано стягненню за керування транспортним засобом без права керування ним, розуміючи протиправність свого діяння (інтелектуальний момент) з власної волі та свідомо сів за кермо та привів у рух транспортний засіб (вольовий момент), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом, з якого вбачається зупинення транспортного засобу під керування ОСОБА_1 та встановлення в ході спілкування відсутності в нього права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Також необґрунтованими є доводи сторони захисту про не доведення поліцейськими відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки у цій категорії справ саме особа, яка посилається на наявність такого права, має реальну можливість і процесуальний обов`язок надати відповідні докази його існування (зокрема посвідчення водія відповідної категорії). Вимога ж доведення відсутності певного права суперечила б логіці доказування, адже відсутність як юридичний факт не може бути доведена шляхом подання позитивних доказів, тоді як наявність права є обставиною, що об`єктивно підтверджується відповідними документами.

За таких умов ненадання стороною захисту будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 права керування транспортним засобом відповідної категорії, не може тлумачитися на користь цих доводів та не спростовує обвинувачень поліції та висновків суду щодо відсутності такого права.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема в частині умислу на вчинення цього правопорушення.

Доводи про не доведення умислу ОСОБА_1 на порушення приписів ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» є безпідставними, оскільки вказана норма передбачає заборону керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП становить штраф в розмірі 200 н.м.д.г. (3 400 грн), що і було застосоване до ОСОБА_1 19 квітня 2025 року.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року в оскаржуваній частині залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Сіренком Максимом Юрійович, - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року (в оскаржуваній частині) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа