Номер провадження 33/816/882/26 Суддя-доповідач Соколова Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
Іменем України

16 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Соколова Н. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/12298/25 за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Грищука Дмитра Всеволодовича на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2025, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Грищука Д.В.,

установив:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2025 ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 605,60 грн.

Згідно з постановою, 26.10.2025 року о 17:27 год. в м. Суми по вул. Басівська, 8 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора драгер, так і в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Грищук Д.В. звернувся з апеляційною скаргою та просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений безпідставно, а тому він не зобов`язаний був виконувати всі подальші вимоги працівників поліції, а всі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, на думку захисника, порушенням порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є те, що поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу не складалось направлення водія до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам водій від керування автомобілем відсторонений не був.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи захисника Грищука Д.В., який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 26.10.2025 серії ЕПР1 № 494793, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд на стан сп`яніння не проводився,

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, в якому зазначено, що ОСОБА_1 від огляду відмовився,

- розписки ОСОБА_2 від 26.10.2025, яка зобов`язалась протягом доби не допускати до керування ОСОБА_1 ,

- довідки УПП в Сумській області від 27.10.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 28.02.1999,

- відеозаписом вчиненого правопорушення, який міститься на диску.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом, і саме його даними підтверджується факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , намагання останнього швидко залишити керований ним автомобіль, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, де поліцейський запитував чи вживав ОСОБА_1 сьогодні алкогольні напої, на що водій підтвердив вживання алкоголю, а також пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора драгер чи в закладі охорони здоров`я, на яку ОСОБА_1 відповів відмовою, після чого йому були роз`яснені права та обов`язки і поліцейські повідомили, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та він був відсторонений від права керування.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника Грищука Д.В. про те, що керований ОСОБА_1 транспортний засіб був зупинений незаконно, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку із обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 2.5 ПДР), так як виключно ПДР відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися тільки на вимогах цих Правил (п. 1.1); учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортного засобу, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Не заслуговують на увагу також і посилання захисника на те, що на місці зупинки транспортного засобу не складалось направлення на медичний огляд, виходячи з наступного.

Так, положеннями п. 8 та 9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» встановлено, що форма направлення на огляд водія т/з із метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється поліцейським направленням за встановленою формою. При цьому Інструкцією не передбачено, що таке направлення виписується та вручається особі, яка відмовляється від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, тому доводи апеляційної скарги захисника про нескладення поліцейськими письмового направлення на огляд на увагу не заслуговують і задоволенню не підлягають, оскільки таке направлення надається поліцейським: 1) працівнику закладу охорони здоров`я, який безпосередньо проводить медичний огляд водія чи особи, яка керує т/з; 2) коли водій чи особа, яка керує транспортним засобом, бажає пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. Тобто, коли водій чи особа, яка керує транспортним засобом, відмовляється від проходження огляду на стан сп`янінням, то відповідне направлення їй не видається.

Доводи апелянта щодо невідсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем повністю спростовуються наявною у матеріалах справи розпискою дружини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , яка зобов`язувалась протягом доби не допускати ОСОБА_1 до керування транспортним засобом (а.с. 5).

Інших доводів, які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення в апеляційній скарзі захисника не наведено і під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить захисник, встановлено не було.

Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду як на місці зупинки автомобіля, так і в закладі охорони здоров`я, так як будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів у справі був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.

Суддя апеляційного суду вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказів, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2025 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Грищука Дмитра Всеволодовича на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Соколова