Яготинський районний суд Київської області
Cправа №: 382/2625/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року Суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , працюючого водієм, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшов адміністративний протокол серії ААД №950036 від 07.11.2025 року та матеріали до нього про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в якому вказано, що гр.. ОСОБА_1 07.11.2025 року близько 13 год. 00 хв. в м. Яготин по вул. незалежності керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан а/с на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі відмовився під відеозапис бодікамери, чим порушив вимоги п. 2.5 Прави дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Про надходження на розгляд суду вказаної справи було повідомлено прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області. Прокурор не скористався правом на участь у розгляді справи. Участь прокурора у вказаній категорії справ не є обов`язковою відповідно до ст. 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Відсутність прокурора при розгляді справи не перешкоджає її розгляду по суті та не є підставою для закриття провадження в справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). Крім того, відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутність прокурора при розгляді справи не є підставою для відмови судом щодо встановлення обставин та наявності/відсутності складу адміністративного правопорушення в діях/бездіяльності особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, на адресу суду направив заперечення на протокол про адміністративне правопорушення з котрого вбачається, що ОСОБА_1 просить суд слухати справу у його відсутність та провадження у справі просить закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення. В запереченнях зазначає, що своєї провини не визнає, оскільки транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння він не керував. При цьому, при винесені постанови просить врахувати, що у вказаний у матеріалах справи час він не здійснював керування транспортним засобом. Автомобіль перебував у припаркованому стані, з вимкненим двигуном та без здійснення будь-якого руху. Факт руху транспортного засобу був відсутній, що виключає саму подію керування. Працівники поліції підійшли до вже припаркованого автомобіля. Будь-яких дій, які б свідчили про керування транспортним засобом (рух, маневрування, участь у дорожньому русі), ним не вчинялося.

Під час підходу працівники поліції повідомили, що відносно нього буде складена постанова виключно з підстав відсутності поліса обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності.

Однак, ОСОБА_1 заперечував проти керування транспортним засобом та повідомив, що транспортним засобом не керував. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, є факт керування транспортним засобом.

Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що я керував транспортним засобом.

Наявний у матеріалах справи відеозапис не фіксує ані руху транспортного засобу, ані його зупинки працівниками поліції.

На відео зафіксовано виключно факт його перебування в салоні автомобіля, що саме по собі не є доказом керування.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що перебування особи в салоні транспортного засобу не підтверджує факту керування. Сам факт перебування особи в салоні транспортного засобу не є доказом керування, а для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП має бути доведений саме факт керування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №686/11314/17, де суд зазначив, що: відсутність доказів руху транспортного засобу свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №524/5536/17 вказано, що: протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом вини особи.

Суди апеляційної інстанції також послідовно зазначають, що відеозапис, який не містить моменту руху транспортного засобу, не доводить факт керування.

Зокрема, у постанові Київського апеляційного суду від 11.03.2021 у справі №761/4620/20 зазначено: відеофіксація, яка не містить моменту руху транспортного засобу, не підтверджує факт керування.

Отже, наявне у справі відео не підтверджує об`єктивну сторону правопорушення.

При цьому, при винесені постанові просить врахувати, що у вказаний у матеріалах справи час він не здійснював керування транспортним засобом.

Звертаю увагу, що за відсутності руху транспортного засобу та фактичного керування відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, складення протоколу без належного встановлення факту керування транспортним засобом є необгрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Свідки факту керування у протоколі не зазначені та фактично були відсутні. Відеозапис, долучений до матеріалів справи, не фіксує руху транспортного засобу або моменту його зупинки працівниками поліції, а містить виключно факт мого перебування в салоні автомобіля.

Так, в постанові Верховного Суду від 20.02.19 за №404/4467/16-а вказано про те, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.»

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведе для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Натомість дана обставина, а саме факт керуванням транспортним засобом, працівниками поліції не доведений.

З матеріалів справи вбачається, що так звана відмова від огляду зафіксована виключно на відео, при цьому я чітко повідомив, що не керував транспортним засобом, а отже не вважаю себе суб`єктом, зобов`язаним проходити огляд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, відмова від огляду має правове значення лише щодо особи, яка керувала транспортним засобом.

За відсутності доведеного факту керування відмова від огляду не утворює об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Акт огляду складено на бланку, однак він не підтверджує факт керування транспортним засобом та не усуває відсутність доказів руху.

Сам факт складання акта без доведеного керування не може бути підставою для притягнення до відповідальності.

Тому сам по собі єдиний протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що інкримінується такій особі. За таких обставин, вимога про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є протиправною, а склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №524/5536/17, де зазначено, що: протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом вини особи.

Відповідно до ст.62 Конституції України та ст.280 КУпАП, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У даній справі не доведено ані факту керування транспортним засобом, ані правомірності вимоги про проходження огляду, що свідчить про відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях елементів правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

При цьому суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п. 43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом та з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вказує про те, що автомобіль його стояв, а він відпочивав, згодом його попросили змінити місце розташування авто і він переїхав на інше місце авто.

Переконливих доводів чи порушень, які б безумовно були підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та самої події, ОСОБА_1 не наведено і при розгляді справи судом не встановлено.

Даючи оцінку доводам, викладеним стороною, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", "Проніна проти України"). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Наведені аргументи ніяким чином не спростовують наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, вони не спростовують дані, в тому числі й письмові пояснення та відеозапис, що підтверджує поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення, так само як і підстав для закриття провадження у справі не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відхиляє клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, ступінь суспільної небезпеки, дане правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху та потенційно небезпечним для суспільства, а також становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, враховуючи пом`якшуючі та обтяжуючі обставини по даній справі, суд вважає призначити адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір, розмір і порядок сплати якого встановлюється Законом України «Про судовий збір», сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 30, 40-1, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та піддати штрафу на користь держави, стягнувши з нього 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, (отримувач коштів: ГУК у Київ.обл./м. Київ/21081300, код ЄДРПОУ- 37955989, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП) номер рахунку (ІВАN) UA 0010001, код класифікації бюджету 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягувачем за цією постановою є державний орган Головне управління Національної поліції в Київській області.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ- 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN) UA 0026001, код класифікації бюджету 22030106). Стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Боржником за цією постановою є особа, яка притягається до адміністративної відповідільності (анкетні дані, що видалося за можливе установити, наведені в вступній частині постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 294 КУпАП і може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду

Строк пред`явлення до виконання даної постанови три місяці з дня набрання постановою законної сили чи закінчення стироку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

.

Суддя Кисіль О. А.