Справа №583/4510/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Савєльєва А. І.
Номер провадження 33/816/859/26 Суддя-доповідач Колодяжний А. О.
Категорія 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Колодяжний А. О., з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М., адвоката Кудіна О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кудіна Олександра Михайловича на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану та проживаючу у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.,

установив:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Згідно з цією постановою ОСОБА_1 24 вересня 2025 року о 11:30 год. у АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство стосовно матері ОСОБА_2 , а саме ображала нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чинила безлад в квартирі та хапала матір за руку, чим могла завдати шкоди її психологічному здоров`ю, вчинила ті самі дії повторно протягом року.

Крім того, ОСОБА_1 24 вересня 2025 року о 11:30 год. у АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство стосовно доньки ОСОБА_3 2011 року народження, а саме ображала нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чинила безлад в квартирі, чим могла завдати шкоди її психологічному здоров`ю, вчинила ті самі дії повторно протягом року.

Крім того, ОСОБА_1 24 вересня 2025 року о 19:30 год. у АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство стосовно матері ОСОБА_2 , а саме ображала нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим могла завдати шкоди її психологічному здоров`ю, вчинила ті самі дії повторно протягом року.

Крім того, ОСОБА_1 24 вересня 2025 року о 19:30 год. у АДРЕСА_1 умисно порушила вимоги термінового заборонного припису серії АА № 420696 від 24.09.2025, а саме порушила заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Кудін О.М. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2025 року.

В обґрунтування пропущеного на апеляційне оскарження строку, захисник послався на те, що розгляд справи судом першої інстанції був проведений у відсутність ОСОБА_1 , копія постанови їй не була вручена, а про саму постанову вона дізналась лише 15 грудня 2025 року, коли звернулась до центру надання вторинної безоплатної правової допомоги. Вказані причини просить визнати поважними та поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2025 року, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що висновок судді суду першої інстанції про наявність вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративних правопорушень не підтверджується жодними доказами, а конфліктні ситуації відбуваються з ініціативи її матері, яка незадоволена тим, що її співмешканець проживає з ними у квартирі. Крім того, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_1 , яка була позбавлена можливості представити свою позицію у суді.

У судовому засіданні захисник Кудін О.М. свою апеляційну скаргу підтримав з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши пояснення захисника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи та доводів захисника вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня під час розгляду справи судом першої інстанції та не була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у порядку передбаченому частиною першою статті 277-2 КУпАП.

Захисник Кудін О.М. обґрунтовано зазначив, що про наявність постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 дізналася вже після спливу строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим об`єктивно була позбавлена можливості реалізувати своє право на подання апеляційної скарги у встановлений законом строк.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин. Непоінформованість особи про ухвалене щодо неї судове рішення, зумовлена її відсутністю під час розгляду справи, за відсутності доказів належного повідомлення, є об`єктивною та поважною причиною пропуску строку оскарження.

Крім того, право на апеляційний перегляд судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Формальний підхід до питання строків, який призводить до фактичного позбавлення особи права на апеляційний перегляд, є несумісним із зазначеними гарантіями.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що наведені захисником причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, а строк підлягає поновленню.

Поновивши строк на апеляційне оскарження, апеляційний суд переходить до перевірки законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіряючи оскаржувану постанову, апеляційний суд оцінює правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту з`ясування обставин справи, належність, допустимість і достатність доказів, а також дотримання стандарту доведеності вини особи поза розумним сумнівом.

Перш за все, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративним правопорушенням згідно з частиною першою статті 173-2 КУАП України визнається, вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У відповідності із пунктом 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, не кожен сімейний конфлікт, словесна сварка, використання нецензурної лексики чи висловлення емоційних погроз, допущених у межах побутової ситуації, самі по собі утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею необхідно встановити, що такі дії мали стійкий або інтенсивний насильницький характер, були чітко спрямовані на конкретну особу та реально заподіяли або створили обґрунтовану загрозу заподіяння шкоди психічному здоров`ю, що має бути доведено належними, допустимими та переконливими доказами.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП підтверджується такими доказами: протоколами про адміністративні правопорушення ВАД № 719199 від 24 вересня 2025 року, ВАД № 719200 від 24 вересня 2025 року, ВАД № 719207 від 24 вересня 2025 року, ВАД № 24 вересня 2025 року; протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24 вересня 2025 року, відомостями про реєстрацію заяви ЄО № 16984 від 24 вересня 2025 року про вчинення домашнього насильства; відомостями про реєстрацію заяви ЄО № 17000 від 24.09.2025 про вчинення домашнього насильства; відомостями про реєстрацію заяви ЄО № 17008 від 24 вересня 2025 року про порушення термінового заборонного припису; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серія АА № 420696, карткою обліку адміністративного правопорушення від 17 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відеозаписом.

Разом з тим наведені судом першої інстанції докази підлягають перевірці апеляційним судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а також з урахуванням стандарту доведеності вини поза розумним сумнівом.

Здійснивши власну оцінку зазначених доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що вони не утворюють такої сукупності переконливих доказів, яка б дозволяла беззаперечно встановити, що дії ОСОБА_1 у межах побутової конфліктної ситуації мали характер домашнього насильства у розумінні статті 173-2 КУпАП та реально заподіяли або створили обґрунтовану загрозу заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілих.

Апеляційний суд зазначає, що не всі матеріали, на які послався суд першої інстанції, можуть вважатися доказами, які безпосередньо підтверджують подію адміністративного правопорушення та вину особи у його вчиненні.

Зокрема, протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, витяг з інформаційних баз поліції щодо реєстрації звернення, а також картка обліку адміністративного правопорушення щодо попереднього притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за своєю правовою природою лише фіксують факт звернення до правоохоронних органів або наявність попередніх рішень, але не містять відомостей, які б самі по собі підтверджували вчинення інкримінованих дій саме 24 вересня 2025 року.

Два відеозаписи фіксують лише факт відмови від підписання протоколів про адміністративні правопорушення.

Протоколи про адміністративне правопорушення самі по собі без підтвердження іншими належними і допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративних правопорушень, являють собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

За таких обставин фактично єдиними доказами, які підлягають оцінці апеляційним судом з точки зору доведеності вини ОСОБА_1 , залишаються письмові пояснення заявниці ОСОБА_2 та пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , які мають бути проаналізовані окремо та у взаємному зв`язку між собою.

У своїх поясненнях ОСОБА_2 описує сварку побутового характеру, під час якої, за її твердженням, мала місце нецензурна лайка, погрози та безлад у квартирі.

Аналізуючи письмові пояснення ОСОБА_2 , апеляційний суд звертає увагу на те, що вони не містять конкретизації дій, які інкримінуються ОСОБА_1 , зокрема щодо причин та тривалості конфлікту, інтенсивності поведінки, конкретного змісту погроз, обставин їх висловлення та реальних наслідків для психічного стану заявниці.

При цьому ОСОБА_2 є безпосереднім учасником сімейного конфлікту, а відтак її пояснення за своєю природою є суб`єктивними, що потребує їх підтвердження іншими незалежними та об`єктивними доказами, наприклад, висновком психолога, медичною довідкою, аудіо- чи відеофіксацією. Таких доказів матеріали справи не містять.

Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона порушує питання про поведінку співмешканця дочки та просить провести з ним профілактичну бесіду, що свідчить про складний та тривалий побутовий конфлікт у сім`ї, а не про однозначну наявність психологічного насильства з боку однієї особи.

Пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 також мають загальний характер і фактично відтворюють виклад пояснень ОСОБА_2 , не містять індивідуальних, самостійних деталей, які б свідчили про власне сприйняття нею подій. У цих поясненнях відсутня конкретизація щодо часу, тривалості та інтенсивності поведінки матері.

Крім того, з пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 неможливо чітко встановити, чи були нецензурна лайка та погрози, безлад у квартирі безпосередньо спрямовані саме щодо неї, чи ж стосувалися конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , під час якого вона лише була присутньою. Сам по собі факт перебування неповнолітньої у приміщенні під час сімейної сварки не є достатнім для висновку про вчинення щодо неї психологічного насильства.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про завдання шкоди психічному здоров`ю дитини або про реальну загрозу завдання такої шкоди. Зокрема, відсутні висновки психолога, дані органів опіки і піклування, відомості про негативні наслідки для психоемоційного стану чи розвитку дитини. Навпаки, з пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 вбачається, що після сварки вона пішла до школи, що не свідчить про наявність очевидних негативних наслідків.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що вони не усувають сумнівів щодо фактичних обставин події.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що письмові пояснення ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 є фактично ідентичними за змістом, містять однакові формулювання та узагальнені описи подій, без наведення конкретних деталей, які б свідчили про власне сприйняття кожною з них події.

Крім того, кваліфікуюча ознака повторності, яка необхідна для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 173-2 КУпАП, належним чином не доведена. Долучена до матеріалів справи картка обліку адміністративного правопорушення не є процесуальним рішенням суду, що набрало законної сили, та не може підтверджувати факт попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин висновки судді суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 173-2 КУпАП не ґрунтуються на достатніх доказах, що суперечить вимогам статті 62 Конституції України та принципу доведеності вини поза розумним сумнівом, який застосовується у справах про адміністративні правопорушення.

У тому що стосується обставин вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Адміністративна відповідальність за частиною другою статті 173-8 КУпАП настає за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що терміновий заборонний припис був заснований на підставі, передбаченій частиною першою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Зокрема, терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

З матеріалів справи слідує, що терміновий заборонний припис був винесений за те, що ОСОБА_1 24 вересня 2025 року о 11:30 год. у АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 .

Однак вище апеляційний суд навів висновки про те, що поліцією не було з`ясовано усіх обставин та не надано достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Крім того, жодними матеріалами справи не було доведено існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи, а відтак не було доведено законності винесеного припису.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність також в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд, вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Поновити захиснику особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвокату Кудіну О.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Кудіна О.М. задовольнити.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. скасувати та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Колодяжний