Провадження № 33/801/90/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач: Ковальчук О. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
15 січня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О. В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2025 рокупостановою Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

31 грудня 2025 року, не погодившись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду, її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник зазначив, що у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної постанови він присутній не був, при цьому із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 ознайомився 25 грудня 2025 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
На підставі викладеного, скаржник вважає, що причини пропущення строку на апеляційне оскарження поважні та його необхідно поновити.

Оцінивши доводи заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Варто зазначити, що при розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку і не може давати оцінку процесуальним діям та документам у справі або прийнятому судом рішенню.

Так, порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення регулюється ч. 2 ст. 294 КУпАП.
За змістом цієї норми постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не отримання її копії.
Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.
Крім того, відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. п. 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).
В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо нього, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та його захисником вже неодноразово подавалися апеляційні скарги на вищезазначене судове рішення.
Так, 07 листопада 2025 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Конюшко Д.Б., на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із подачею апеляційної скарги з пропуском визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП строку, при цьому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не заявлялось.
10 листопада 2025 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Конюшка Д.Б. на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року повернуто особі, яка її подала, оскільки така скарга була не підписана.
25 грудня 2025 року постановою Вінницького апеляційного суду відмовлено захиснику ОСОБА_1 адвокату Конюшку Д.Б. у поновлені строку на подачу апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Конюшка Д.Б. на вказану постанову повернуто особі, яка її подала.
Відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року, апеляційний суд виходив із того, що вперше апеляційна скарга була подана після спливу встановленого законом строку, а доводи заявника про подання первинної апеляційної скарги у межах такого строку не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи. В той же час, апеляційний суд наголосив, що захисникОСОБА_1 адвокат Конюшко Д.Б. був присутній в судовому засіданні, на якому була прийнята оскаржувана постанова, та був повідомлений про строки на подачу апеляційної скарги, однак матеріали справи не містять жодних доказів про те, що останній вжив будь-яких заходів для отримання копії постанови суду та подання апеляційної скарги у строк, передбачений Законом.
Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Оскільки діючими нормами КУпАП не визначено перелік дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, з метою забезпечення виконання положень ст. 1 КУпАП, суд застосовує принцип аналогії найбільш близького закону, що регулює подібні за змістом правовідносини, та керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 45 КАСУ учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 45 КАСУ).

Як визначено ч. 3 ст. 45 КАСУ, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Подавши апеляційну скаргу та заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 рокуповторно, яке дублює подане раніше, скаржник повністю проігнорував висновки апеляційного суду, викладені у його постанові від 25 грудня 2025 року.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що в черговий раз подаючи апеляційну скаргу та заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, скаржникнамагається добитися повторного вирішення питання про поновлення пропущеного строку, що порушує принцип правової визначеності, а відтак - і принцип верховенства права, а тому суперечить завданню судочинства та є зловживанням процесуальними правами.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання названих дій скаржника зловживанням процесуальними правами та повернення йому апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати, що повторне звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року та заявою про поновлення строку на її апеляційне оскарження є діями, що суперечать завданню адміністративного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук