Справа № 740/7280/25
Провадження № 3/740/70/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 січня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Пулинець Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині матеріали, які надійшли з Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

30.10.2025 о 21 год. 00 хв. за місцем проживання у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 учинив домашнє насильство фізичного характеру відносно свого пасинка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вдарив долонею по губам, взяв за комір (шиворот) та почав тягти, чим була завдана шкода його фізичному стану здоров`я, таким чином, учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Указаний факт підтверджується такими доказами: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.12.2025, складеним старшим інспектором СЮП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Яремченком З. О., письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , формою оцінки ризиків домашнього насильства, доданими до протоколу, а також поясненями ОСОБА_1 у протоколі: «зобов`язуюсь не вчиняти домашнього насильства».

У судовому засіданні ОСОБА_1 частково визнав свою вину та пояснив, що 30.10.2025 між його співмешканкою ОСОБА_4 та її малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виникла словесна суперечка через повітряну тривогу та звуки безпілотних літальних апаратів типу «шахед», під час якої дитина підвищувала голос. За словами ОСОБА_1 , він втрутився у розмову з метою заспокоєння дитини та зробив зауваження щодо неприпустимості грубої поведінки у спілкуванні з дорослими. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що удару чи ляпасу не завдавав, а лише доторкнувся долонею до губ пасинка, вважаючи такі дії виховним заходом, подія мала ситуативний та одноразовий характер. Указане в його письмових поясненнях формулювання «шльопнув по губах» не свідчить про нанесення удару. Заперечив обставини, викладені у протоколі, про те, що він нібито схопив дитину за комір та тягнув її, пояснивши, що взяв дитину за плече з метою вивести в іншу кімнату для заспокоєння. Дитина з її матір`ю проживають разом з ним близько п`яти років, при цьому дитина має складний характер, неодноразово проявляла неповагу до дорослих, а також раніше викрадала грошові кошти в нього, в його дитини, у матері. На його думку, на поведінку дитини впливає її батько ОСОБА_3 - колишній чоловік його співмешканки ОСОБА_4 . Щодо його пояснень, указаних в протоколі, а саме: "зобов`язуюсь не вчиняти домашнього насильства", ОСОБА_1 зазначив, що вважав, що так потрібно.

Поліцейський ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 01.12.2025 до поліції надійшла заява батька неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_3 щодо перевірки обставин можливого вчинення домашнього насильства у жовтні 2025 року співмешканцем його колишньої дружини стосовно сина. Після надходження заяви поліцейським було здійснено перевірку, відібрано пояснення, а також ініційовано проведення оцінки психологічного стану малолітнього ОСОБА_2 15.12.2025 на підставі зібраних матеріалів поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, після чого матеріали справи були направлені до суду для розгляду. При цьому поліцейський указав у протоколі обставини вчинення домашнього насильства фізичного характеру на підставі отриманих доказів у сукупності. При цьому зауважив, що під час спілкування з психологом малолітній ОСОБА_2 , на його думку, виглядав наляканим, що було враховано під час оформлення матеріалів справи.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що 30.10.2025 між нею та її малолітнім сином ОСОБА_2 виникла словесна суперечка, під час якої дитина підвищувала голос. ОСОБА_1 - її співмешканець втрутився у розмову з метою заспокоєння дитини та зробив зауваження щодо неприпустимості грубої поведінки. Разом із тим ОСОБА_4 підтвердила, що після грубої та зухвалої поведінки сина ОСОБА_1 «шльопнув» дитину по губах, при цьому зазначила, що не розцінює такі дії як удар. За її словами, зазначена подія мала одноразовий, ситуативний характер, сталася на емоціях та не є прийнятною нормою виховання в їхній сім`ї. Також свідок зазначила, що їй невідомі причини, з яких син під час опитування психологом повідомив про наявність фактів жорстокого поводження, пояснивши це тим, що дитина має складний характер та схильна до емоційної нестабільності. Після вказаної події вона з дитиною переїхали проживати в інше місце ( АДРЕСА_2 ), однак на теперішній час конфлікт вичерпано, син висловлює бажання повернутися проживати до ОСОБА_1 , про що вона зняла відеозапис, щоб показати батьку дитини - ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Приписами частини другої статті 173-2 КУпАП встановлено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - це особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Запобігання домашньому насильству - це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зокрема, фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема на подружжя; колишнє подружжя; діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство, як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні, або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Конституцією України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Конституція України декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Суд також бере до уваги правову позицію ЄСПЛ у справі «TKHELIDZE проти Грузії» (заява № 33056/17), згідно з якою відсутність негайного реагування органів влади при виникненні підозр щодо домашнього насильства порушує конвенцію. ЄСПЛ наголосив, що за відповідних обставин влада зобов`язана вживати превентивних оперативних заходів для захисту особи, життю якої загрожує злочинні дії іншої особи. Жертви домашнього насильства, які потрапляють до категорії вразливих осіб, мають право на державний захист. Коли виникають будь-які підозри щодо домашнього насильства чи насильства щодо жінок, від органів влади вимагається негайне реагування та подальша особлива ретельність для вирішення конкретного характеру насильства в ході провадження.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП суд вважає, що наявні у справі докази, які безпосередньо досліджені судом, є належними, допустимими, достовірними і в сукупності - достатніми для належної правової оцінки дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та визнання її винуватості.

Оцінивши наявні в справі докази в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що беззаперечно підтверджується сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, у своїх поясненнях від 01.12.2025 ОСОБА_3 зазначив, що 29.11.2025 він зустрівся зі своїм малолітнім сином ОСОБА_2 , і під час прогулянки ОСОБА_6 розповів йому, що у жовтні місяці 2025 року співмешканець його колишньої дружини - ОСОБА_7 вчинив відносно ОСОБА_6 домашнє насильство фізичного характеру, у зв`язку з чим просив провести перевірку цього факту.

У протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.12.2025 ОСОБА_3 зазначив, що його малолітній син ОСОБА_2 повідомив йому, що у жовтні місяці 2025 року його вітчим ОСОБА_7 вчинив відносно нього домашнє насильство фізичного характеру. Просив провести перевірку за цим фактом.

У письмових поясненнях від 09.12.2025, доданих до протоколу, ОСОБА_4 пояснила, що між її сином ОСОБА_6 та співмешканцем ОСОБА_1 виник конфлікт. Син дозволив собі грубо висловлюватися під час спілкування з матір`ю, на що ОСОБА_1 зробив йому зауваження, що таке спілкування з дорослими є неприпустимим. Після цього син почав кидатися на ОСОБА_1 та розмовляти з ним на підвищених тонах. Син неодноразово проявляв неповагу та грубість у спілкуванні з матір`ю, співмешканцем та іншими дорослими. Попри численні зауваження щодо необхідності дотримання субординації, дитина і надалі поводилася зухвало. Під час конфлікту, коли син грубив та хамив співмешканцю, останній з метою припинити неприпустиму поведінку «легенько шльопнув його по губах». Після цього ОСОБА_6 погрожував подати на них до суду та розбити телевізор. ОСОБА_1 ще раз наголосив на неприпустимості зверхньої та хамовитої поведінки сина та порадив йому повернутися до рідного дому. Ситуація була неприємною та стала уроком для дорослих, однак дитина не зробила відповідних висновків, оскільки навіть після їх роз`їзду ОСОБА_6 продовжує проявляти грубість у спілкуванні з дорослими. Водночас ОСОБА_4 пояснила, що ця подія була одноразовою, сталася на емоціях і не може розцінюватися як звичайний спосіб виховання в їхній сім`ї.

У письмових поясненнях від 09.12.2025, доданих до протоколу, ОСОБА_1 зазначив, що малолітній син його співмешканки останнім часом почав зухвало себе поводити. Того дня спілкуючись зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 почав їй хамити та грубити, на що ОСОБА_1 зробив йому зауваження, що так спілкуватися з дорослими є неприпустимим. Після третьої спроби йому пояснити неприпустимість таких дій і після чергової спроби нахамити, «я легенько шльопнув по губах», після чого він пригрозився мені рознести хату і розбити телевізор. У результаті такої поведінки, щоб вразумити його, він сказав, що якщо ОСОБА_2 має такі наміри, то їхнє спільне співмешкання є неможливим, після чого вони наступного дня поїхали до себе на вул. Космонавтів.

Згідно з рапортом поліцейського Яремченко З. О. від 10.12.2025 залучено штатного психолога Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області для проведення опитування малолітнього ОСОБА_2 .

Відповідно до форми оцінки ризиків домашнього насильства, рівень небезпеки визначено як середній. При цьому на питання: чи раніше кривдник застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього або тяжкого ступеня; чи раніше кривдник погрожував застосувати або застосував зброю чи інші предмети, здатні спричинити шкоду життю та здоров`ю постраждалої особи або дітей; чи залякував, переслідував постраждалу особу або дітей, або погрожував їм, малолітній ОСОБА_2 відповів ствердно «так».

Суд ураховує, що малолітні діти є вразливою категорією осіб, які потребують підвищеного рівня захисту з боку держави. Такий підхід узгоджується з практикою національних судів, які неодноразово зазначали, що домашнє насильство щодо дитини має підвищений ступінь суспільної небезпеки, а будь-яке виправдання насильства «виховною метою» є неприйнятним. Навіть одноразове застосування фізичної сили до дитини утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Невизнання у повному обсязі вини ОСОБА_1 суд розцінює, як намагання пом`якшити відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення та/або перекласти відповідальність на інших осіб.

При цьому суд ураховує, що за поясненнями ОСОБА_1 та його співмешканки ОСОБА_4 - матері малолітнього потерпілого ОСОБА_2 , вони проживають спільно однією сім`єю п`ять років, тобто почали проживати спільно, коли малолітньому ОСОБА_2 було всього 4 роки, а тому вплив саме ОСОБА_1 як вітчима дитини є суттєвим, як у вихованні, так і психоемоційному стані та розвитку дитини.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення суд бере до уваги, що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 учинив щодо дитини - свого малолітнього пасинка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, за своєї статурою та розвитком є набагато слабшим за нього та який фактично є беззахисним від дій останнього. Разом з цим суд ураховує пояснення матері дитини про те, що на цей час конфлікт вичерпано і дитина бажає повернутися проживати до ОСОБА_1 .

На підставі викладеного суд вважає за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накласти стягнення у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Також із ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст. 1, 7, 9, 23, 40-1, ч. 2 ст. 173-2, ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити для сплати штрафу: отримувач ГУК у Черніг.обл/тг м.Ніжин/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37972475, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN) UA0025707, код класифікації доходів бюджету 21081100.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Оригінал квитанції про сплату штрафу та судового збору необхідно надати Ніжинському міськрайонному суду Чернігівської області за адресою: вул. Шевченка, 57 А, м. Ніжин, Чернігівська область.

У разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови відповідно до ст. 308 КУпАП, що становить 1700,00 гривень.

Строк звернення постанови до виконання - три місяці.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття.

Суддя І. М. Шевченко