Справа № 526/3347/25
Провадження № 3/526/48/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Л.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП № 1 Миргородського РВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, жительки АДРЕСА_1 , не працює , ідентифікаційний код невідомий,

за ч.3 ст. 184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

згідно протоколу 11 жовтня 2025 року близько 21 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння (огляд на стан сп`яніння проводився у чергового лікаря КНП Гадяцька МЦЛ», результат 0,97 проміле), тим самим матір дитини ОСОБА_1 не виконала свій батьківський обов`язок по догляду за дитиною.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.3 ст. 184 КУпАП

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, вказаний в протоколі, клопотання про перенесення розгляду справи від нього не надходило.

Частина 2 ст. 268 КУпАП не передбачає обов`язкову присутність при розгляді справи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 178 КУпАП.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тобто особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи положення ст. 268 КУпАП вважаю за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зокрема, відповідальність батьків за ч.3 ст. 184 КУпАП настає за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу додано результати тесту за допомогою газоаналізатора алкотестер Drager 6810 №231 від 11.10.2025 на виявлення стану алкогольного сп`яніння у неповнолітньої ОСОБА_2 , результат тесту 0,97 проміле, проведеного у КНП «Гадяцька МЦЛ», копію рапорту оперативного чергового від 11.10.2025 про виклик на лінію 102 ОСОБА_1 наряду поліції з приводу факту зґвалтування її дочки, рапорт поліцейського СРПП ВП №1 Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області старшого сержанта Владислава Сухоцького, згідно якого неповнолітня ОСОБА_2 при вказаних вище обставинах вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 178 КУпАП.

Натомість матеріали справи не містять доказів на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, вчинених неповнолітньою ОСОБА_2 , зокрема розпивання нею пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

З протоколу вбачається, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала 11 жовтня 2025 року близько 21 год. 00 хв. з явними ознаками алкогольного сп`яніння в с. Веприк по вул. Вигінська,6, тобто вдома, а не в громадському місці чи в інших заборонених законом місцях. У протоколі відсутні дані щодо місця, де неповнолітня ОСОБА_2 вживала спиртні напої.

Саме по собі знаходження особи в стані алкогольного сп`яніння не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП.

Матеріали справи, окрім результату тесту за допомогою газоаналізатора алкотестер Drager 6810 №231 від 11.10.2025 на виявлення стану алкогольного сп`яніння у неповнолітньої ОСОБА_2 не містять даних про появу неповнолітньої у громадському місці у п`яному вигляді, що ображало б людську гідність і громадську мораль. ОСОБА_3 була доставлена до медичного закладу через необхідність її огляду лікарем за підозрою у зґвалтуванні, доказів, що вона перебувала у лікарні у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, до справи не додано.

Таким чином, жодних доказів, які б вказували на ознаки вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП неповнолітньою ОСОБА_2 до матеріалів справи не залучено, хоча вона поверталася на доопрацювання до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП.

Слід зазначити, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Відповідно будь-яких доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП ініціатором складення протоколу не надано, а тому констатація факту вчинення нею адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке не ґрунтується на доказах. Такі докази не були здобуті судом і під час розгляду справи. Всі можливості по збиранню нових доказів по справі вичерпані.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

На підставі наведеного, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй правопорушення за ч.3 ст. 184 КУпАП, так як висновки ініціатора складення протоколу про її винуватість не ґрунтуються на наданих доказах, а саме вчинення неповнолітньою ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП.

Згідно ст.247 п.7 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП, провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 184 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд.

Суддя Л. В. Максименко