КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/37277/25-п

номер провадження: 33/824/398/2026

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисників - адвоката Шиян Артема Олександровича та адвоката Клименко Діани Русланівни,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого - адвоката Смітюха Віталія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шиян Артема Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Шиян А.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року. Скасувати постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року та прийняти нову постанову, згідно з якою закрити провадження у даній справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що оскаржувана постанова судді першої інстанції була прийнята 03 жовтня 2025 року, проте не оголошувалась та її повний текст не надався. ОСОБА_1 та її захисник отримали копію оскаржуваної постанови лише 06 жовтня 2025 року на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та роздруківкою з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2

На обгрунтування доводів апеляційної скарги по суті адвокат Шиян А.О. посилається на те, що у протоколі наявні пояснення ОСОБА_1 про те, що її колишній чоловік відмовився покинути її дім, вимагав віддати йому сплячу дитину (10-ти місячну) і штовхнув ОСОБА_1 зі сходів. Також ОСОБА_1 пояснила, що саме ОСОБА_2 прийшов до неї додому та вимагав дати дитину, спровокував конфлікт, після чого викликав поліцію. Тому вважає, що вказані обставини свідчать про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Тобто відсутні суб`єктивна сторона правопорушення, яка характеризується відсутністю умислу, оскільки жодного бажання чи передбачення на настання будь-яких наслідків у ОСОБА_1 не виникало, більше того саме ОСОБА_2 прийшов до неї додому, заздалегідь підготувавши телефон для запису розмов. Також відсутня об`єктивна сторона правопорушення, яка полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного та психологічного характеру, так як відсутні докази, які підтверджують завдану шкоду фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Вказує, що шкода здоров`ю, у разі її завдання, має бути підтверджена безпосередньо обстеженням потерпілого лікарем-психіатром, а також має бути зазначено, яка саме шкода психічному здоров`ю потерпілому могла бути спричинена, яка психічна хвороба у потерпілого могла розвинутись внаслідок дій правопорушника, чи була потерпіла особа поставлена на облік лікаря-психіатра, а також чи було потерпілому встановлено діагноз.

Зазначає, що форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28 липня 2025 року складено відносно ОСОБА_1 , а кривдником зазначено ОСОБА_2 . Тому твердження судді про підтвердження вини саме ОСОБА_1 є хибними.

Також вказує, що є дивними пояснення ОСОБА_2 , який прийшов до чужого помешкання, не покидав його, вимагав дати сплячу дитину та тримав увімкненим телефон для аудіо фіксації. Наданий ним запис є не повним, а саме те, що вигідно ОСОБА_2 . В той день на ОСОБА_2 також було складено адміністративний протокол. Проте, у своїх поясненнях він про це не згадує.

Зауважує, що на долучених до протоколу відеозаписах поліцейські чітко зазначають щоб ОСОБА_2 не провокував сварку, перестав всіх перебивати, на що він зауважив, що буде писати скаргу на поліцейських, якщо вони відмовляться виконувати його вказівки. Також на цих відеозаписах видно, що дійсно йде дощ та самі поліцейські звернули на це увагу. Тобто наявні докази у справі вказують на те, що ОСОБА_2 прийшов до квартири ОСОБА_1 , спровокував конфлікт, викликав поліцію, у поясненнях надав хибну інформацію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисників - адвоката Шиян А.О. та адвоката Клименко Д.Р., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги й просили їх задовольнити, пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника - адвоката Смітюха В.О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки наведені в ньому обставини дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2025 року розгляд справи проведено суддею першої інстанції за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Шиян А.О. та потерпілого ОСОБА_2 . У вказаному судовому засіданні суддею першої інстанції було винесено оскаржувану постанову від 03 жовтня 2025 року (а.с.35-38).

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Шиян А.О. вказує про те, що оскаржувана постанова судді першої інстанції була прийнята 03 жовтня 2025 року, проте не оголошувалась та її повний текст не надався 03 жовтня 2025 року.

Копія постанови судді Печерського районного міста Києва від 03 жовтня 2025 року була направлена судом на електронну адресу адвоката Шияна А.О. та на електронну адресу ОСОБА_1 06 жовтня 2025 року, що підтверджується відповідними довідками суду першої інстанції про доставку електронного листа (а.с.39, 41).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або її захисник отримали копію постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року раніше ніж 06 жовтня 2025 року.

15 жовтня 2025 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, адвокат Шиян А.О. подав апеляційну скаргу на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Шияном А.О. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному (п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.

Подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у вчиненні даного адміністративного правопорушення, підтверджується дослідженими судом першої інстанції та наведеними у оскаржуваній постанові судді доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №625974, згідно з яким встановлено, що 28 липня 2026 року, близько 11 год 38 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, а саме, словесно погрожувала, та вчинила домашнє фізичне насильство, а саме, штовхала свого чоловіка ОСОБА_2 , чим завдала шкоди психологічному та фізичному здоров`ю, та порушила п.п.4, 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.1);

довідкою начальника СПДН ВП Печерського УП ГУНП у місті Києві майора поліції Юлії Томанко про проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 , відповідно до якої 28 липня 2025 року до Печерського УП ГУНП у місті Києва надійшло звернення від ОСОБА_2 , в якому він повідомив, що 28 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , його дружина ОСОБА_1 вчинила відносно нього домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме, погрожувала та штовхала, чим завдала його фізичному та психологічному здоров`ю. Відносно ОСОБА_1 згідно зі ст.3 розділу 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №625974 за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду щодо недопущення будь-яких правопорушень в побуті та громадських місцях. У зв`язку з відсутністю достатніх даних, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення, дані події не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Звернення розглянуто згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян» та копія матеріалу направлена до Печерського районного суду міста Києва для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (а.с.2);

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28 липня 2025 року (а.с.3);

письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 28 липня 2025 року, в яких він вказав, що він прийшов забрати свою доньку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно о 11 год 38 хв. Його дружина впустила його до квартири і сказала, що відмовляється надати йому дитину бо на вулиці злива і дитина спить, після чого вони подзвонили в соціальну службу. Злива уже пройшла, ОСОБА_1 почала його, ОСОБА_2 , штовхати, бити (є аудіо і фідеофіксація), виштовхала його з квартири на сходи і продовжила штовхати та погрожувала його вбити. Після цього ОСОБА_2 викликав поліцію (а.с.4);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 28 липня 2025 року, в яких вона вказала, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З ОСОБА_2 вона перебуває в стані розлучення та 18 липня 2025 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення про розірвання шлюбу, але чи набрало воно законної сили їй не відомо, оскільки їй не відомо чи було воно оскаржене її чоловіком. За усною домовленістю ОСОБА_2 кожного дня приходить до неї до дому і по три години гуляє із дитиною, а в вихідні дні по шість годин. 28 липня 2025 року об 11 год 00 хв. ОСОБА_2 прийшов до неї додому щоб забрати дитину на прогулянку. Вона попросила його, ОСОБА_2 , на даний час не брати дитину у зв`язку із тим, що донька спала та на вулиці був сильний дощ. На її аргументи ОСОБА_2 не погодився і сказав, що у нього потім справи, тому він сказав їй будити дитину, на що вона відмовилася. Після цього ОСОБА_2 сказав, що буде чекати поки донька проснеться у квартирі, на що вона також відмовила. Після цього він почав знімати відео, але робив це прямо перед її обличчям, що їй не сподобалося і вона відчинила двері та почала його виштовхувати з квартири, але ОСОБА_2 схопив ключі від квартири та кинув їх на сходи у під`їзді. ОСОБА_1 хотіла забрати ключі, але ОСОБА_2 перешкоджав їй це зробити. Коли ж вона дісталася до ключів та нагнулася за ними то ОСОБА_2 її штовхнув, але вона втримала рівновагу. Після цього вона відразу зателефонувала до поліції (а.с.5);

відеоматеріалами, долученими до протоколу (а.с.8).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддею першої інстанції правильно встановлено, що наведені вище докази підтверджують наявність обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №625974 від 28 липня 2025 року.

Висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні наведених вище обставин справи.

Так, ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Із дослідженого апеляційним судом відеозапису та звукозапису, які містяться на USB-флешці (а.с.44) слідує, що ОСОБА_1 виштовхує потерпілого ОСОБА_2 із квартири, який при цьому вів відеозйомку та звукозапис події. В цей час ОСОБА_1 неодноразово висловлювала на адресу ОСОБА_2 фразу «вон отсюда», а також виловила погрозу «я тебе зараз уб`ю».

Під час апеляційного розгляду справи у судовому засіданні 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 підтвердила, що зафіксовані на відеозаписі та звукозаписі обставини відбулися саме 28 липня 2025 року.

Також ОСОБА_1 показала, що вона не домовлялася із ОСОБА_2 про час відвідування ним дитини 28 липня 2025 року. Проте вона знала, що ОСОБА_2 повинен був прийти до дитини, але точний час визначено не було, а коли він прийшов, то дитина спала і на вулиці йшов дощ. Тому вона попросила ОСОБА_2 прийти пізніше, на що він відмовився. Потім, коли вона хотіла підійти до дверей та вказати йому куди він має іти, то ОСОБА_2 почав загороджувати їй дорогу. І саме в цей момент відбулися події, які зафіксовано на відеозаписі. При цьому ОСОБА_1 зазначила, що вона не хотіла щоб ОСОБА_2 залишався чекати в квартирі, оскільки він їй не приємний. У подальшому ОСОБА_2 вихватив ключі із дверей та викинув їх на сходи в коридор під`їзду, а коли вона нахилилась за ключами, то він її штовхнув та не повертав їй ключі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що наданий потерпілим відеозапис є неповний, так як на ньому зафіксовано саме те, що вигідно ОСОБА_2 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки із вказаного відеозапису можливо встановити події, які відбулися 28 липня 2025 року, обставини яких підтверджені ОСОБА_1 .

Отже у справі встановлено, що ОСОБА_1 застосувала фізичне насильство відносно ОСОБА_2 , штовхаючи його, що не спричинило йому тілесних ушкоджень, а також вона застосувала відносно ОСОБА_2 психологічне насильство, погрожуючи йому «я тебе зараз уб`ю». Вказані дії були вчинені ОСОБА_1 умисно, так як вона не хотіла щоб ОСОБА_2 залишався чекати в її квартирі, оскільки він їй не приємний.

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме суб`єктивної сторони (відсутністю умислу), а також об`єктивної сторони (вчинення будь-яких дій фізичного та психологічного характеру), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що на ОСОБА_2 того ж дня також було складено працівниками поліції адміністративний протокол, проте, у своїх поясненнях він про це не згадує, апеляційний суд відхиляє, оскільки обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не впливають на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП

При цьому, апеляційний суд враховує, що постановою судді Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у справі №757/37281/25-ц апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Дутковського Б.В. задоволено. Постанову Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року скасовано. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Що стосується посилання сторони захисту на те, що суддя першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення послався як на доказ наявну в матеріалах справи форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28 липня 2025 року, яка складена відносно постраждалої особи ОСОБА_1 , а кривдником у ній зазначено ОСОБА_2 , то апеляційний суд виходить з такого.

Дійсно, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №625974 від 28 липня 2026 року, складеного відносно ОСОБА_1 , долучено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28 липня 2025 року, в якій зазначено, що постраждалою особою є ОСОБА_1 , а кривдником - ОСОБА_2 .

Проте вказана обставина не є достатньою підставою для скасування постанови судді першої інстанції за наявності інших доказів, на підставі яких суддя першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Водночас, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28 липня 2025 року, в якій зазначено, що постраждалою особою є ОСОБА_2 , а кривдником є ОСОБА_4 , що свідчить про те, що така форма відносно ОСОБА_1 складалася, проте працівниками поліції не була долучена до матеріалів даної справи.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає, що твердження в апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, доказами.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували б висновки суду, викладені в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги адвоката Шиян А.О., подану в інтересах ОСОБА_1 , без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Шиян Артему Олександровичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргуадвоката Шиян Артема Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов