ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Примак Н.М.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Морозова В.Ю.,

апеляційну скаргу адвоката Морозова В.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року встановлено, що 19 вересня 2024 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 біля будинку № 148 по вул. І. Федька в м. Краматорську Донецької області керував автомобілем «RENAULT KANGO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Морозов В.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить врахувати, що строк на подачу апеляційної скарги ним не пропущений, оскільки апеляційна скарга до суду першої інстанції подана 24 квітня 2025 року, тобто у встановлений 10-денний строк. Просить постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в праві закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що матеріали справи містять суперечливі докази, а суд ґрунтувався лише на власних переконаннях та взяв до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання з метою його забезпечення в режимі відео конференції та залучення адвоката, проте, суд першої інстанції проігнорував дане клопотання, чим порушив його право на повний та всебічний розгляд справи, та можливості відновити правосуддя та довести свою невинуватість, а також позбавив його можливості використати право на захист.

Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що працівники поліції здійснювали щодо ОСОБА_1 психологічний тиск, внаслідок якого його було дискредитовано та складено адміністративний протокол серії ААД № 982415.

Звертає увагу, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься належного відеодоказу, з якого б вбачалось виявлення ознак алкогольного сп`яніння, та не вбачається даних про керування транспортним засобом, які надали б можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Суддею було проігноровано те, що поліцейські під час складання протоколу не роз`яснювали ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що в протоколі ААД № 982415 не вказано модель, номер і серію засобу, яким велася відео фіксація, і не відомо, чи сертифіковані в Україні засоби відеозапису, які були застосовані. Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Проте такі дані відсутні.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №982415 та проходження огляду на стан сп`яніння щодо ОСОБА_1 працівниками поліції не було залучено відповідних свідків.

Зазначає, що письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою. Проте, суддя взяв на себе функції обвинувачення, хоча вини ОСОБА_1 не доведено, і це викликає сумніви у неупередженості судді.

Зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься відомостей про те, чи притягувався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення.

В матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер працівників поліції щодо події, яка сталася.

Позиції сторін в суді :

В судовому захисник адвокат Морозов В.Ю. просив його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про місце, день та час судового розгляду.

Висновки суду:

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою встановлено, що 19 вересня 2024 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 біля будинку № 148 по вул.І. Федька в м. Краматорську Донецької області керував автомобілем «RENAULT KANGO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення пункту 2.9 а ПДР передбачена статтею 130 КУпАП.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобомособ і, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерствавнутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положеннями п. 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння, зокрема, проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно зі п. 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції встановлено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Хоча в апеляційній скарзі захисник наполягає, що ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказами, дослідженими як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом тестування на алкоголь, висновком щодо результатів медичного огляду, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, відеозаписом.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють один одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, що фіксували обставини 19.09.2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає, що наданий працівниками поліції відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, отриманий із автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.

Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Тож, доводи апелянта щодо визнання відеозапису недопустимим через його неповноту та небезперервність, ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі.

На відеозаписі зафіксована подія за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Крім того, апелянтом на час апеляційного розгляду не було надано будь-яких доказів оскарження дій працівників поліції з цього питання.

Водночас, відеозапис, який містяться в матеріалах вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення, не містить будь-яких підтверджень того, що своїми діями, працівники поліції вчиняли психологічний чи інший тиск на ОСОБА_1 щодо того, щоб спонукати його до вчинення адміністративного правопорушення чи оговорення себе. Крім того, стороною захисту не було надано відповідного доказу щодо неправомірних дій працівниками поліції.

Тож, суд обґрунтовано вважав, що подія зафіксована на відеозапису повністю узгоджується з доказами та з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування складання матеріалів адміністративної справи, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

Так, є необґрунтованими доводи сторони захисту, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 було оголошено протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо нього працівником поліції, в тому числі і його права та обов?язки, від підписання якого ОСОБА_1 відмовився (відеозапис, починаючи з 01:23:33).

Апеляційний суд звертає увагу, що під час складання протоколу особа має право на ознайомлення з ним та внесення своїх зауважень, а також право на захист, яке реалізується в подальшому процесі в суді (ст. 267 КУпАП). Права особи, передбачені статтями 55, 56 Конституції України (право на захист та право на звернення до суду), повинні бути реалізовані під час судового розгляду справи, а не під час складання протоколу. З матеріалів справи вбачається, що під час апеляційного розгляду, інтереси ОСОБА_1 представляв його захисник адвокат Морозов В.Ю. Крім того, під час апеляційного розгляду не було встановлено порушення прав ОСОБА_1 на захист.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приписами ст. 256 КУпАП не вимагається зазначення у протоколі, зокрема, відомості про серію відеокамери, дату її виробництва та назву камери, на яку здійснювався відеозапис, дані щодо його сертифікації. Тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Оскільки під час проведення огляду ОСОБА_1 на встановлення стану сп`яніння працівниками поліції було застосовано технічні засоби відеозапису, то залучення свідків не є обов`язковим, що встановлено у ч. 2 ст. 266 КУпАП. Тому наявність в матеріалах цієї справи письмових пояснень свідків не впливає на об`єктивне та повне встановлення фактичних подій, що мали місце 19 вересня 2024 року за участю ОСОБА_1 , як і посилання судді першої інстанції на такі письмові пояснення свідків.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, оскільки оскаржена постанова судді першої інстанції містить дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказів, які були надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, яким була надана повна та належна оцінка в оскарженій постанові.

Необґрунтованими є доводи сторони захисту щодо порушення права на захист ОСОБА_1 під час судового розгляду судом першої інстанції, оскільки суддею не вирішено клопотання особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з оскарженої постанови, суддею було вирішено питання щодо можливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про місце та час судового розгляду в суді першої інстанції. Враховано при розгляді справи суддею і надане ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження в цій справі з наведенням в ньому мотивів таких доводів.

Враховуючи положення ст. 268 КУпАП та строки, в які може бути притягнуто особу до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень права на захист ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про те, що неповното розгляду справи виявилась в тому, що матеріали справи не містять відомостей про те, чи притягався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, суд апеляційної інстанції не вважає слушними, оскільки суд розглядає справу в межах обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тож для доведеності складу саме цього правопорушення не має значення наявність чи відсутність даних про притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення протягом року.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог саме закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Тож, постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин