Справа № 215/9050/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленко М.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КпАП України,-

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №736301 від 11.11.2025, водій ОСОБА_1 11.11.2025 о 17-12 год. біля будинку №68 по вул. Героїв Маріуполя в м. Кривому Розі Дніпропетровської області керував автомобілем Mitsubishi Lancer н/з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук та неприродна блідість. Від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим своїми діями порушив вимоги п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 вину не визнав, просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення через те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом (водія), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, обов`язковими для доведення у своєму взаємозв`язку та сукупності підлягають наступні обставини: законність вимоги щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння; дотримання процедурного/процесуального порядку пропозиції проходження медичного огляду на стан сп`яніння; факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від проходження такого медичного огляду; факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом.

В разі недоведеності будь-якої з вищевказаних обставин в діях особи не може бути встановлено склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Тобто, враховуючи викладене, в зазначеній справі необхідно застосовувати більш високий стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом».

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Як видно із відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про те, що у нього виявлені такі ознаки наркотичного сп`яніння як виражене тремтіння пальців рук та неприродна блідість (а.с.6).

Водночас, на даному відеозаписі працівник поліції перевіряє очі ОСОБА_1 та повідомляє про наявність у нього такої ознаки наркотичного сп`яніння як почервоніння очей, на що останній відповідає, що днем раніше здійснював зварювальні роботи (clip-1, clip-6), але в протоколі про адміністративне правопорушення вказана ознака не зазначена (а.с.3).

Крім того, зазначені працівником поліції у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння у виді вираженого тремтіння пальців рук та неприродної блідості, на думку судді, є спірними, оскільки тремтіння пальців рук є ознакою не лише сп`яніння, а й ознакою: неврологічних захворювань; нервових розладів (наслідком тривоги чи стресу); захворювання щитовидної залози; дефіциту вітамінів, тощо, а із відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення чітко видно, що колір обличчя ОСОБА_1 візуально нічим не відрізняється від коліру обличь працівників поліції.

Також, із долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису вбачається, що підставою для вимоги проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння фактично стало не наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а необхідність затримати його на час здійснення поліцейським перевірки його особи та транспортного засобу, оскільки через стабілізаційні вимкнення світла, інтернет на планшеті у працівників поліції не працював і перевірку вони здійснювали в телефонному режимі, що займало значний проміжок часу (а.с.6).

Відповідно до п.11 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється про час, дату та місце розгляду справи.

Проте, як видно з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, ОСОБА_1 його права роз`ясненні не були, а було лише повідомлено про час, дату та місце розгляду справи (clip-5), що порушує його право на захист, гарантоване Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та є істотним порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, час складання протоколу про адміністративне правопорушення ААД №736301 від 11.11.2025 та направлення на огляд до закладу охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, в середньому більш ніж на 30 хвилин різниця з часом зафіксованим на бодікамерах працівників поліції (а.с.3, 5, 6).

Відповідно до змісту направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я слідує, що ОСОБА_1 було доставлено на огляд у заклад охорони здоров`я молодшим лейтенантом поліції Гонтою І.М., але на доданому до протоколу відеозаписі вказаний факт не зафіксований (а.с.5, 6).

Із викладеного слідує, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №736301 від 11.11.2025 не відповідає фактичним обставинам справи.

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №736301 від 11.11.2025 зазначено, що до нього додається картка обліку правопорушень (а.с.3), але вказаний документ у матеріалах справи відсутній та не зазначений в описі матеріалів, що направляються до суду (а.с.2).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ Надточій проти України (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні кримінальному обвинуваченню у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У своїх рішеннях Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року, та Коробов проти України від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на вищевикладене, у судді відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити факти та обставини, що вказували б на наявність в діях особи, відносно якої складено адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч.3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності належних доказів вини ОСОБА_1 , суддя приходить до висновку щодо недоведеності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст.245, 247 ч.1 п.1, 280 КУпАП України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня ухвалення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який ухвалив постанову.

СУДДЯ: