Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4007/24 Головуючий у 1-й інст.
Номер провадження №23-з/4805/2/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

14 січня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання захисника Кутурженка Максима Миколайовича про відвід судді Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду адвокат Божок Р.О. подав апеляційну скаргу в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

09.12.2025 Кутурженко М.М. подав клопотання про відвід судді Галацевич О.М. Обґрунтовує відвід тим, що в провадженні судді Галацевич О.М. раніше перебувала інша справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, в якій, на його думку, суд ухвалив незаконне, протиправне рішення про визнання його винним, а тому суддя не може брати участь у розгляді даної справи, оскільки є упередженою, необ`єктивною у її розгляді.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Божок Р.О. будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання не з`явилися, захисник подав заяву про відкладення розгляду справи. Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі. За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на те, що в даному засіданні розглядається виключно процесуальне питання та положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду поданої заяви за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Перевіривши клопотання про відвід судді та дослідивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2025, головуючим суддею в даній справі визначено суддю Галацевич О.М.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку вирішення питання про відвід судді. Проте, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є складовою частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону та з урахуванням практики ЄСПЛ у справах про адміністративні правопорушення, є можливим вирішення цього питання за аналогією з відповідними положеннями КПК України.

Вичерпний перелік обставин, які виключають участь судді у кримінальному провадженні, встановлений ст. 75 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Відповідно до п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради Європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 року незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але із боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється в ефективному відправленні судочинства та виступає мірою реалізації завдань справедливого суду.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п. 49, 54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п. 66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п. 136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п. 103,107).

Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

При цьому не можуть бути підставами для відводу судді клопотання, яке містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними й допустимими доказами.

Тобто, обставини, які були покладені в основу клопотання про відвід, повинні бути обґрунтованими та доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо відвід не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Апеляційний суд зауважує, що зміст клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М. є необґрунтованим, оскільки доводи, якими захисник обґрунтовує необхідність відводу судді, не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді.

Водночас, відомостей щодо обставин, які б свідчили про незаконне, протиправне постановлення постанови суддею апеляційного суду Галацевич О.М. про визнання ОСОБА_1 винним, у клопотанні про відвід не наведено.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 в клопотанні про відвід є суто суб`єктивними, оскільки незгода сторони з процесуальним рішенням судді або рішенням судді в інших справах не може бути підставою для відводу. Разом з тим, ОСОБА_1 не надано доказів щодо ухвалення незаконної та протиправної постанови суддею апеляційної інстанції, оскільки у справі відсутні допустимі докази, якими було б підтверджено протиправність судового рішення.

Слід відзначити, що учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Передбачених законом підстав, які б викликали сумніви у об`єктивності та неупередженості судді Галацевич О.М. клопотання про відвід не містить, з огляду на викладене, клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Галацевич О.М. не підлягає задоволенню через необґрунтованість, а незгода сторони з процесуальним рішенням судді не може бути достатньою підставою для відводу.

Європейський Суд з прав людини у пункті 35 справи «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), рішення від 26 жовтня 1988 року, і, в подальшому, постійно підкреслює, що зацікавлена особа повинна проявляти старанність при виконанні процедурних кроків, що стосуються неї, утримуватися від використання тактики відстрочки і використовувати можливості, передбачені національним законодавством, для скорочення розгляду.

Таким чином, враховуючи викладене вище обставини, вважаю, що доводи викладені у клопотанні ОСОБА_1 про відвід судді Галацевич О.М. не можуть свідчити про упередженість судді і не виключають її участь у розгляді апеляційної скарги про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 75, 80 КПК України, ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя Н.Й.Григорусь