Справа № 307/3331/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/808/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.11.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, інспектор прикордонної служби 2 категорії - снайпер 2 групи інспекторів прикордонної служби перша прикордонна застава Мукачево (тип С), визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 357481 від 12.08.2025 та постанови судді від 03.11.2025 вбачається, що ОСОБА_1 в період з 10 по 19 год 11.08.2025, спільно з іншою особою виконували наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на напрямку 268-269 прикордонних знаків (територія Тересвянської територіальної громади Тячівського району Закарпатської області). Близько 11 год 58 хв складу прикордонного наряду надана інформація про рух 1 (однієї) особи на відстані близько 50 м від державного кордону в їх напрямку, старший сержант ОСОБА_1 спільно з іншою особою під час отримання інформації, несвоєчасно відреагували, зволікали та дали порушнику можливість подолати загороджувальний паркан, після чого особа вдалась до втечі в бік державного кордону з подальшим його незаконним перетином. Даний факт порушення державного кордону України став можливий внаслідок неякісної організації несення служби в прикордонному наряді «Прикордонний патруль», що виразилось у неякісному виконанні свої службових обов`язків під час виконання наказу на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Прикордонний патруль». Своїми діями старший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 13 пункту 10 глави 5 розділу 11 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, чим вчинив адміністративне правопорушення, а саме, недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду змінити, на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 172-15 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Вказує, що 11.08.2025 об 11 год 58 хв перебував спільно із солдатом ОСОБА_4 в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» При отриманні інформації про спробу порушником державного кордону подолати загороджувальний паркан, вчасно зреагували на вказану інформацію, але не мали фізичної можливості перешкодити правопорушнику перетнути державний кордон. Таким чином, з урахуванням висновків зроблених Верховним Судом у справі № 185/12161/15 від 21.05.2021, якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути самостійним доказом у зв`язку з тим, що у ньому лише викладені відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності та суть інкримінованого особі правопорушення, дата, час та місце його складання. Також, посилання в оскаржувані постанові на витяг з наказу № 261 від 15.07.2025, а ні підтверджує, а ні спростовує вину в інкримінованому йому правопорушенні. Крім того, він є учасником бойових дій, у період з 12.10.2022 по 06.06.2025, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на території Донецької, Луганської та Харківської областей.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Слободін А. С. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 171 КУпАП. При цьому враховується заява захисника-адвоката Слободіна А. С. про розгляд апеляційної скарги без його участі та ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Статтею ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вищевказані вимоги закону суддею першої інстанції дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Викладені щодо ОСОБА_1 обставини стверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 357481 від 12.08.2025, копією службового посвідчення ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_1 від 12.08.2025, службовою характеристикою, наказом про додержання законодавства про військові адміністративні правопорушення № 191-аг від 03.02.2022, витягом з наказу від 15.07.2025 № 261-ВВ та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог передбачених пунктом 20 глави 5 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 під № 1261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1391/27836 та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилалася ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що начальник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

-4-

За приписами до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

При цьому зазначена норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких дозволила би судити про малозначність правопорушення, а також застережень щодо неможливості її застосування до окремих складів адміністративних правопорушень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності, водночас, вчинене ним адміністративне правопорушення не завдало збитків державним чи суспільним інтересам.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 позитивно характеризується, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на території Донецької, Луганської та Харківської областей. В наслідок участі у бойових діях ним були отримані травми, що підтверджується довідками виданими ДПСУ НОМЕР_2 прикордонного загону в/ч НОМЕР_3 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 13/77/24-Вн від 11.06.2024, № 13/254/24-Вн від 01.07.2024 та № 13.5/41503/25-Вн від 04.06.2025. Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що він не мав фізичної можливості виконати свої службові обов`язки, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Тому, оцінюючи в сукупності дії, наслідки та ставлення ОСОБА_1 до вказаних дій, з урахуванням даних, що характеризують його особу, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 положення ст. 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення і обмежитися усним зауваженням.

На думку апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підлягає задоволенню, постанова судді - скасуванню з постановленням рішення про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.11.2025 щодо ОСОБА_6 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 - скасувати.

-5-

На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_6 звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 цього Кодексу, за малозначністю й оголосити йому усне зауваження, а провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя