Провадження № 3/750/32/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Кузнєцова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно із протоколом 25.08.2025 о 03 год. 40 хв. в м. Чернігові пр-т М.Грушевського, 119 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі у лікаря-нарколога відмовилася, чим порушила п.2.5 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник в судовому засіданні пояснив, що з протоколом він та ОСОБА_1 не погоджуються. Відмови водійки від проходження огляду не було, вона тричі продувала Драгер, що зафіксовано на відеозаписі.

В судове засідання 09.01.2026 учасники не з`явились.

З`ясувавши обставини справи про адміністративне правопорушення та дослідивши всі наявні матеріали справи, з`ясувавши причини та умови, що сприяли вчиненню даного правопорушення, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення цього пункту Правил дорожнього руху України передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 розділу І інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (далі - Інструкція).

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Це неодноразово визначено правовими позиціями ЄСПЛ, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

ЄСПЛ в своєму рішенні від 10 лютого 1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» відмітив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» ЄСПЛ визнав, що кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом, також підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

В рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

До протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , в якому записана суть правопорушення, додано DVD-R диск із відеозаписом події.

Дослідженням відеозаписів на DVD-R диску встановлено, що ними зафіксовано рух ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , зупинку ТЗ працівниками поліції, перевірка документів, повідомлення водієві, що у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд у на місці за допомогою приладу Драгер, згода водія на проходження огляду у лікаря-нарколога, перебування водія в медичному закладі.

Неможливість продуття приладу Драгер була розцінена як поліцейськими, так і лікарем, як ухилення від проходження огляду.

Разом з тим, з відеозапису вбачається, що як на місці зупинки, так і у медичному закладі ОСОБА_1 робила спроби продути Драгер.

В той же час ОСОБА_1 , перебуваючи в лікарні, висловила бажання здати кров, зазначаючи, що не може продути Драгер. Лікарем у відібранні крові як об`єкту біологічного середовища людини було відмовлено.

На думку суду фізіологічна неможливість продуття Драгеру, за наявності можливості взяти у особи інші об`єкти біологічного середовища, не може бути визнано законної підставою для констатування факту відмови особи від проходження огляду.

Отже, під час медичного огляду ОСОБА_1 не було виконано усіх вимог Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року щодо можливості дослідження біологічних матеріалів, а тому не можна вважати, що огляд був проведений з дотриманням встановленого законом порядку.

Так з системного аналізу наведених правових норм слідує, що підставою адміністративної відповідальності за правилами ч. 1 ст. 130 КУпАП є безумовна відмова особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Разом з тим, незважаючи на ту обставину, що водій ОСОБА_1 виявляла бажання пройти медичний огляд на місці зупинки, погодилась проти такий огляд в медичній установі та погоджувався надати кров як біологічний матеріал для проведення дослідження.

Згідно п.п.12,13 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у п.12 цього розділу.

Питання відносно того, який саме необхідно відібрати вид біологічного середовища (слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров), відноситься до дискреційних повноваження лікаря, тобто вирішується лікарем на власний розсуд, безпосередньо після огляду особи, проте з обов`язковим дотриманням основоположних прав особи, додержанням конституційних принципів, зокрема Конституції України, згідно якої, кожен має право на повагу його гідності; жодна людина без її згоди не може підлягати медичним, науковим чи іншим дослідам тощо.

Однак, всупереч Інструкції водію не було запропоновано інший вид дослідження та не було відібрано будь якого біологічного середовища, а одразу в порушення порядку проведення огляду складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130КУпАП, за відмову у проходженні медичного огляду.

При цьому, відсутність технічної можливості та відповідних тестових систем в медичному закладі, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та встановлення її вини.

В результаті аналізу наданих до суду вищезазначених доказів та встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що твердження органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення про відмову водія від проходження від медичного огляду в зв`язку з перебуванням останнього в стані наркотичного сп`яніння, а також вчинення дій по ухиленню від проходження такого огляду, а саме неможливості продуття Драгеру, не ґрунтується на доказах та об`єктивних обставинах справи.

Наведені обставини, свідчать про порушення нормативно встановленого порядку медичного огляду водія в медичному закладі.

У відповідності до положень ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, під час розгляду справи не було доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких встановлених обставин, слід дійти висновку про необхідність закриття провадження у даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 256, 266, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Чернігова.

Суддя О.О. Кузнєцова