Справа №579/1575/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Придатко В. М.
Номер провадження 33/816/849/26 Суддя-доповідач Терещенко О. І.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О. І. ,розглянув у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 03 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік. Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп,

УСТАНОВИЛА:

Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 03 грудня 2025 року об`єднані справи №579/1575/25 (3/579/731/25) та 579/1576/25 (3/579/732/25) щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і останнього притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік за те, що 20 липня 2025 року о 09:05 год по вул. Грушевського, 13 у м. Кролевець він керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер» Alkotest 6820.

Крім того, ОСОБА_1 20 липня 2025 року о 04:25 год по вул. Глеба Кощеєва, 61 у м. Кролевець керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: блідість шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 03 грудня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновки суду передчасні та не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що протоколи про адміністративні правопорушення щодо нього не є достовірними, достатніми та допустимими доказами, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП не містять відомостей про спеціальний технічний засіб, яким проводився його огляд, а матеріали відеофайлів, долучених на DVD-R дисках, не містять інформації про те, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зазначає, що не був належним чином повідомленим про розгляд справи, а рішення суду не недостатньо мотивоване і ухвалене на підставі неналежних доказів та припущень.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщеним про день, час та місце розгляду його апеляційної скарги в судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило (а. с. 49).

Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Із урахуванням викладеного розгляд апеляційної скарги було проведено без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ..

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в провадженні письмові докази та відеофайли, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням:

- протоколів про адміністративні правопорушення від 20 липня 2025 року серії ЕПР1 №397071 та серії ЕПР1 №397025 (а. с. 2, 22);

- результату проходження ОСОБА_1 20 липня 2025 року о 09:09 год тестування на алкоголь із застосуванням газоаналізатора Alkotest 6820, тест №1304, яким установлена наявність у нього 2,33 проміле алкоголю, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджено, що огляд проводився у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками у виді запаху спиртного з порожнини рота, хиткої ходи та поведінки, що не відповідає обстановці (а. с. 5, 7);

- направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 20 липня 2025 року о 05:00 год у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння: блідість шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей (а. с. 26);

- відеозаписами на оптичних дисках, на яких зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння під час складання протоколу серії ЕРП1 №397025 від 20 липня 2025 року, а також проведення освідування ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №397071 (а. с. 9, 28).

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, узгоджуються між собою, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспекторів патрульної поліції.

У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 при складанні протоколу серії ЕПР1 №397071 в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота). Оглядом на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці події під відеозапис на портативний відеореєстратор DSJ21100516 зі згоди водія, у встановленому законом порядку із застосуванням приладу алкотест 6820 драгер, тестом №1301 встановлено позитивний результат 2,33 проміле.

Із відеозапису записаного на портативний відеореєстратор DSJ21100498 убачається, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 при складанні протоколу серії ЕПР1 №397025 відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, на що він категорично відмовився. Поведінка останнього не відповідала обстановці.

Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та повідомили про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Ураховуючи викладене, у даному випадку працівниками поліції було правильно розцінена поведінка ОСОБА_1 як не бажання проходити відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб у сукупності із іншими доказами зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння щодо події, зафіксованої у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №397025, та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння щодо події, зафіксованої у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №397071.

Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, зареєстрованого в МЮ України за №28/322999 від 11 січня 2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Апеляційний суд відмічає, що не ґрунтуються на вимогах закону доводи апелянта, що протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно нього, не є достовірними, достатніми та допустимими доказами, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП не містять відомостей про спеціальний технічний засіб, яким проводився його огляд, оскільки в обох протоколах зазначено, що події фіксувалися на портативні відеореєстратори DSJ21100516 та DSJ21100498.

Твердження ОСОБА_1 з приводу того, що матеріали відеозапису не містять інформації про керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спростовуються записами з портативних відеореєстраторів поліцейських, де зафіксовано, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 останній не заперечував факт керування автомобілем, а факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння підтверджено результатом тесту №1301, складеним за фактом його огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці події під відеозапис із застосуванням приладу алкотест 6820 «Драгер», яким встановлено позитивний результат 2,33 проміле.

Крім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за фактом відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння останній категорично відмовився проходити відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, про наслідки такої поведінки останній був повідомлений працівниками поліції. При цьому його поведінка була такою, що не відповідала обстановці.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, судове рішення суддею першої інстанції постановлено 03 грудня 2025 року без участі ОСОБА_1 .

Судову повістку про виклик до суду на 08:30 годину 03 грудня 2025 року у справі №573/1575/25 (3/579/731/25) ОСОБА_1 отримав особисто поштовим листом 12 листопада 2025 року, тобто за 21 день до судового засідання (а. с. 20).

Окрім того, ОСОБА_1 у справі №573/1576/25 (3/579/732/25) судова повістка про виклик до суду на 08:30 год 03 грудня 2025 року надсилалася поштовим листом з рекомендованим повідомленням за адресою: АДРЕСА_2 , яку він особисто повідомив працівникам поліції під час складання протоколу. Але ця судова повістка повернулася без вручення з відміткою, що адресат відсутній (а. с. 36, 38).

З матеріалів справи випливає, що судові повістки ОСОБА_1 також надсилалися шляхом направлення повідомлень у додаток «Viber», хоча заявки на отримання судових повісток в електронному вигляді за допомогою SMS- повідомлень він дійсно не підписував.

Але вказаний факт ніяким чином не вплинув на законність постанови суду від 03 грудня 2025 року, бо, як зазначено вище ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином судовими повістками з рекомендованим повідомленням.

Отже, доводи апелянта про його неналежне сповіщення про місце і час розгляду справи є необґрунтованими, оскільки як свідчать матеріали справи, судом вживалися всі можливі заходи для належного сповіщення останнього.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що обидві справи до суду першої інстанції надійшли 21 липня 2025 року, остаточне судове рішення у справі постановлено 03 грудня 2025 року, тобто ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подавати усні чи письмові пояснення щодо обставин справи як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і апеляційної, а тому не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист.

Щодо доводів апелянта, що рішення судде не недостатньо мотивоване і ухвалене на підставі неналежних доказів та припущень суд зазначає таке.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), тому наведені вище докази є достатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З`ясування вказаних питань є вирішальним у цій справі, але водночас апеляційний суд, хоча і має юрисдикцію розглядати як питання права, так і питання факту, але за власною ініціативою не може здійснювати пошук ключових доказів та використовувати їх у своєму рішенні, оскільки встановлені обставини можуть не тільки підтвердити висунуті аргументи, але і спростувати їх, тобто потенційно вони можуть завдати шкоди становищу особи, а тому, за відсутності звернення заінтересованої особи з проханням встановити певні факти чи зібрати конкретні докази, суд обмежується дослідженням лише тих доказів, які були надані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, та особою, щодо якої протокол складений.

Апеляційний суд зазначає, що долучені відеозаписи подій, показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають події правопорушень та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Із урахуванням установлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даних правопорушень підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №397025 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №397071 - керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильними.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів його у вчиненні зазначених правопорушень.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Отже, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя правильно установив у діях ОСОБА_1 ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 03 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного суду Ольга ТЕРЕЩЕНКО