ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/611/25 Номер провадження 33/814/333/26Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л. Є. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Диканського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 27.06.2025 близько 23 год. 46 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Молодіжній, в с. Ландарі Полтавського району Полтавської області керував транспортним засобом ВАЗ -2109, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу ALKOTESТ на місці зупинки та проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Також 27.06.2025, близько 23 год. 46 хв. по вул. Молодіжній, в с. Ландарі Полтавського району Полтавської області керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснював увімкненням проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив п.2.4 та 8.9 б ПДР України.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати постанову Диканського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року, провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вважає зазначену постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Акцентує увагу, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є факт керування транспортним засобом, однак в матеріалах справи відсутній належні докази, що підтверджують дану обставину.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що 23 грудня 2025 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу залишено без розгляду та повернуто, 25 грудня 2025 року було отримано в додатку «Дії» постанову та було усунуто недоліки.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 27.06.2025 близько 23 год. 46 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Молодіжній, в с. Ландарі Полтавського району Полтавської області керував транспортним засобом ВАЗ -2109, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу ALKOTESТ на місці зупинки та проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Також 27.06.2025, близько 23 год. 46 хв. по вул. Молодіжній, в с. Ландарі Полтавського району Полтавської області керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснював увімкненням проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив п.2.4 та 8.9 б ПДР України.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 28.06.2025 серії ЕПР1 №374700, відповідно до якого ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом з бодікамери поліцейського на 2-х дисках та іншими доказами.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є факт керування транспортним засобом, однак в матеріалах справи відсутній належні докази, що підтверджують дану обставину, апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.

Із долученого до матеріалів відеозапису вбачається переслідування патрульними поліцейськими ВАЗ-2109 за допомогою проблискових маячків та звукового сигналу. Вказаний транспортний засіб неодноразово здійснював небезпечні маневри та підрізав службовий автомобіль поліції (допустивши з ним незначне зіткнення). Зупинивши вище вказаний транспортний засіб працівниками поліції застосовано кайданки з попередженням ОСОБА_1 застосування такої дії, який знаходився в положенні сидячи (напівсидячи) біля водійської двері автомобіля. В подальшому, ОСОБА_1 повідомив, що він керував транспортним засобом ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На відеозапису, який знаходиться на диску № 1, (Хронологічний відрізок 23:46:17 триває далі), пасажир вказаного автомобіля на питання працівника поліції стосовно, того чому не зупинили автомобіль відповів: «А що ми йому зробимо?».

В той же час, на відеозаписі (Хронологічний відрізок 23:46:37 триває далі) вбачається відповідь ОСОБА_2 : «Я не знаю чому я не ставав. Я їхав акуратно та вас не підрізав» В подальшому вказував не те, що не зупинявся бо надіявся на те, що втече (Хронологічний відрізок 23:49:22 триває далі). Після з`ясування у ОСОБА_1 про наявність у нього колючих, ріжучих предметів, або вибухових предметів, з останнього зняли кайданки. При цьому на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти тест на стан алкогольного сп`яніння зазначив, що такий проходити сенсу йому не має оскільки вживав алкогольні напої. У медичний заклад ОСОБА_1 також відмовився їхати. В подальшому працівниками поліції було роз`яснено права та обов`язки та складено адміністративні матеріали.

Щодо інших доводів, апеляційний суд не бере до уваги, так як зазначені порушення в доводах апеляційної скарги не є суттєвим та жодним чином не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази вини ОСОБА_1 а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 28.06.2025 серії ЕПР1 №374700, відповідно до якого ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом з бодікамери поліцейського на 2-х дисках та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Диканського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин