Справа № 347/1688/25
Провадження № 33/4808/52/26
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Книщук Р.М.
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю захисника Рогалевича А.Б. та представника потерпілого Беньковського В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рогалевича А.Б. на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винуватою за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,6 грн.

Згідно постанови, 13.08.2025 року близько 14.20 год. ОСОБА_1 по вул. Дружби в м. Косів, Косівського району керуючи транспортним засобом марки «Тойота 4 Руннер» д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з другорядної на головну дорогу не надала переваги у русі автомобілю марки «Вольцваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п.2.3б, 16.11 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Рогалевич А.Б. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 13 серпня 2025 року, була спричинена виключно неправомірними діями іншого водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Passat без посвідчення водія та зі значним перевищенням швидкісного режиму. За свідченнями очевидців, швидкість його авто сягала 120130 км/год, хоча сам водій у суді визнав рух зі швидкістю 6070 км/год, що все одно перевищує ліміт у 50 км/год для населених пунктів. Важливим доказом невинуватості ОСОБА_1 на думку захисника є те, що вона розпочала маневр повороту ліворуч лише після того, як переконалася у безпеці, та встигла проїхати 20 метрів по головній дорозі, коли з її автомобілем зіткнувся транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 . Зіткнення відбулося внаслідок того, що інший водій замість гальмування здійснив заборонений маневр випередження по правому узбіччю, що підтверджується характером пошкоджень, а саме первинним ковзним контактом та подальшим ударом у праве переднє колесо Toyota 4 Runner. Вказує на вибіркове ставлення суду до доказової бази, оскільки він проігнорував свідчення чотирьох незалежних очевидців ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), які послідовно підтвердили версію ОСОБА_1 . Натомість рішення ґрунтувалося на показаннях свідка ОСОБА_7 , чия неупередженість викликає сумніви через його близькі стосунки з батьком ОСОБА_2 . Суд також безпідставно відкинув висновок інженерно-транспортної експертизи № 1116/25-2811 від 24 вересня 2025 року, який встановив відсутність причинного зв`язку між діями апелянтки та ДТП, і водночас відмовився призначити повторну експертизу, незважаючи на відповідні клопотання. Додатковим аргументом на користь невинуватості є свідчення інспектора поліції ОСОБА_8 , який під час допиту в суді визнав, що на момент складання протоколу не мав достатніх доказів причетності ОСОБА_1 до правопорушення. Вказує на грубе порушення права на справедливий суд та принципу правової визначеності. Зокрема, суд першої інстанції в паралельній справі щодо ОСОБА_2 визнав ідентичні матеріали недостатніми для доведення його вини, проте використав ці ж самі матеріали для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , що свідчить про внутрішню суперечливість судових висновків. Окрім того, апелянт вказує на фактичне скорочення строку на оскарження через те, що повний текст постанови був наданий лише через три дні після оголошення резолютивної частини. Захист також акцентує увагу на тому, що ОСОБА_2 під час руху відволікався на відеофіксацію на мобільний телефон, що є окремим порушенням ПДР України.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Рогалевич А.Б. підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник потерпілого Беньковський В.А. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку суд з`ясовує наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями осіб, схемою місця події, фотоматеріалами та іншими документами.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota 4 Runner», при виїзді з другорядної дороги на головну не виконала обов`язок щодо надання переваги в русі автомобілю «Volkswagen Passat», який рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги пунктів 2.3(б) та 16.11 ПДР України. Саме це порушення перебувало у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та механічним пошкодженням транспортних засобів.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних і допустимих доказах, зокрема: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №421970 (а.с. 1), схемі місця ДТП (а.с.3), письмових поясненнях (а.с. 4-5), які узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи. Апеляційний суд погоджується з оцінкою цих доказів, наданою судом першої інстанції, та не знаходить підстав вважати її вибірковою чи упередженою.

Доводи апеляційної скарги про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з вини водія автомобіля «Volkswagen Passat», зводяться до переоцінки доказів і фактично повторюють позицію сторони захисту, яку суд першої інстанції вже дослідив і мотивовано відхилив. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що навіть можливі порушення Правил дорожнього руху з боку іншого учасника ДТП не звільняють водія, який виїжджає з другорядної дороги, від безумовного обов`язку надати перевагу в русі транспортним засобам, що рухаються головною дорогою.

Посилання апелянта на свідчення пасажирів автомобіля ОСОБА_1 обґрунтовано не були прийняті судом першої інстанції, оскільки такі показання заінтересованих осіб явно суперечать іншим доказам у справі, зокрема показанням очевидця та схемі місця ДТП. Водночас суд першої інстанції обґрунтовано врахував показання стороннього свідка, який безпосередньо спостерігав момент порушення ПДР ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки наданого стороною захисту висновку інженерно-транспортної експертизи від 24 вересня 2025 року. Зазначений висновок отриманий поза межами судового провадження, без участі та пояснень іншого учасника ДТП, без огляду транспортних засобів та на підставі неповних вихідних даних, у зв`язку з чим не може мати переважної доказової сили над іншими доказами, дослідженими судом. Відповідно до ст.252 КУпАП суд не зобов`язаний приймати експертний висновок, якщо він не узгоджується з сукупністю встановлених обставин справи.

Зокрема, вихідні дані, що були надані стороною захисту для проведення експертизи не узгоджуються з іншими доказами, зокрема: поясненнями ОСОБА_1 ; схемою місця ДТП, показаннями свідка та іншими доказами.

Так, ОСОБА_1 стверджувала, що після завершення маневру лівого повороту та виїзду на головну дорогу, вона проїхала близько 20 метрів, після чого її наздогнав автомобіль «Volkswagen Passat», який випередив її по правому узбіччю та вдарив в праве переднє колесо. Ці пояснення полягли в основу експертного дослідження, проте, вони явно суперечать сукупності інших доказів.

Так, згідно схеми місця ДТП, автомобіль ОСОБА_1 після повної зупинки знаходиться на відстані 19 метрів від повороту. Тобто всі описані нею події вдбулися протягом цих 19 метрів. Це явно суперечить вихідним даним, використаним експертом.

Крім того, згідно показань ОСОБА_1 автомобіля «Volkswagen Passat» рухався зі швидкістю 130 км/год. Ці показання є також сумнівними. На місці ДТП не зафіксовано слідів гальмування автомобіля «Volkswagen Passat». Згідно схеми ДТП цей автомобіль після повної зупинки знаходиться на відстані 28 метри від перехрестя. Така відстань є явно недостатньою для зупинки без гальмування зі швидкості 130 км/год до повної зупинки. При цьому боковий контакт транспортних засобів не свідчить про значне зменшення швидкості автомобіля «Volkswagen Passat» внаслідок ДТП.

Посилання захисника на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з вини водія автомобіля «Volkswagen Passat», апеляційний суд вважає необґрунтованими. Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо перевищення швидкості іншим учасником дорожнього руху, відсутності у нього посвідчення водія, використання мобільного телефону під час керування транспортним засобом, а також здійснення ним забороненого маневру випередження, не спростовують встановленого факту порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3(б) та 16.11 ПДР України, які покладають на неї обов`язок перед початком руху та зміною напрямку переконатися у безпеці маневру та надати перевагу транспортним засобам, що рухаються головною дорогою. Саме ці порушення є у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням події ДТП.

Доводи апеляційної скарги про порушення принципу правової визначеності та суперечливість судових рішень у справах щодо різних учасників ДТП є безпідставними, оскільки кожне провадження про адміністративне правопорушення має індивідуальний предмет доказування, а оцінка дій одного учасника дорожнього руху не виключає відповідальності іншого за самостійно допущене порушення ПДР України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухваленою з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди з оцінкою доказів.

Таким чином апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Рогалевича А.Б. залишити без задоволення.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт