ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4984/25 Головуючий 1 інстанції: Цибульська С.В.
Провадження №33/818/337/26 Доповідач: Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

при секретарі Вакула Н.С.,

за участю: захисника Стрижака С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 16 серпня 2025 року о 12 годині 27 хвилин водій ОСОБА_1 за адресою: м.Харків, вул. Січеславська, біля будинку 15, керував транспортним засобом «ЗАЗ Daewoo Т13110», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у порядку, встановленому законом, на стан алкогольного сп`яніння на місці зупини транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager, а також в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. НА підставі зазначеного стосовно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ААД №910759 від 16 серпня 2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Холодногірського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року, а справу закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт руху та керування ним транспортним засобом. Крім того, на відеозаписі відсутня фіксація складання адміністративного матеріалу відносно нього та його оголошення, що ставить під сумнів наявність його відмови від огляду як на місці пропозиції огляду, так і у закладі охорони здоров`я. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин як руху, так і підстав зупинки за наявності такого руху транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_1 посилається на практику Харківського апеляційного суду, Верховного Суду та ЄСПЛ.

Поряд із цим, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, визнавши причини пропуску поважними, оскільки справа розглянута за його відсутності, та не отримував повний текст постанови, у зв`язку з чим не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством, своєчасно подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

У судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Стрижак С.В. зазначив про те, що ОСОБА_1 відомо про розгляд його апеляційної скарги, правова позиція між ними узгоджена та не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі, однак за обов`язковою участю його захисника.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника Стрижака С.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.

Так, згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №910759 від 16 серпня 2025 року, з якого вбачається, що 16 серпня 2025 року о 12 годині 27 хвилин в м.Харкові по вул. Січеславській, 15, водій ОСОБА_1 керував авто ЗАЗ Daewoo Т13110, НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у спеціальній медичній установі КНП ХОР ОКНЛ - відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (арк.1, 2).

У матеріалах справи міститься акт огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу (арк.5,6), з яких вбачається, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

Згідно рапорту командира взводу 1 роти 1 батальйону 3 УПП в Х/о, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2., 16 серпня 2025 року приблизно о 12 годині 27 хвилин екіпажем 3102 за адресою: м. Харків, вул. Січеславська, 15 на підставі п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинено авто ЗАЗ Daewoo Т1 3110 н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та під час спілкування, виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у спеціальній медичній установі НП ХОР ОКНЛ в категоричній формі відмовився. Відносно ОСОБА_1 складено протокол ААД №910759 за ч.1 ст.130 КУпАП. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, авто залишено на місці зупинки без порушень ПДР, від підпису та отримання копії процесуальних документів ОСОБА_1 відмовився, посвідчення водія не вилучалось у зв`язку з пред`явленням у додатку ДІЯ. Зафіксовано на б/к 470113, 475053 (арк.7).

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події від 16 серпня 2025 року за участю ОСОБА_1 (арк.3), з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у відповідному медичному закладі (відео «export-v9h2m»; 12:37:23), а також відмовився від отримання процесуальних документів та їх підпису (відео «export-v9h2m»; 12:38:30). Крім того, з відеозапису також об`єктивно вбачається, що працівник поліції оголосив ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, повідомив його права та обов`язки, передбачені ст.10, ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також роз`яснив, що відносно нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відсторонено від подальшого керування транспортним засобом. Крім того, жодних заперечень на дії працівників поліції водій ОСОБА_1 не висловлював, в тому числі, не оспорював керування транспортним засобом.

Зазначений відеозапис відтворює обставини події та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відмову водія від проходження зазначеного огляду та визнання керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у відповідному медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп`яніння чи ні.

Крім того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Поряд із цим, з метою перевірки всіх обставин справи, суд апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту викликав в судове засідання працівника поліції ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , для з`ясування обставин події, які він зафіксував в протоколі.

У судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року свідок ОСОБА_3 пояснив, що працівники поліції складають протокол про адміністративне правопорушення та відповідні матеріали, зокрема, у даному випадку, це було алкогольне сп`яніння, а саме був акт огляду, направлення, протокол та рапорт, та передаємо до відповідальної особи в адміністративну практику, яка складає опис та направляє матеріали до суду. Причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не пам`ятає, однак вона зазначається у рапорті працівника поліції. Рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом з реєстратора, доданого до протоколу, а також повинен був зафіксованим на бодікамери. ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі марки Део, білого кольору. Зазначив, що коли особі пропонується пройти огляд на стан сп`яніння, виписується відповідне направлення, незалежно від того, чи буде вона проходити огляд чи ні, форма якого передбачена Наказом №1395. ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, а також у КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-А, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання копій процесуальних документів, та зазначив, що, коли особа відмовляється від отримання та підпису документів, вона про це повідомляє на бодікамеру. Працівник поліції підтвердив, що вони бачили рух автомобіля під керування ОСОБА_1 та зупинили його. Крім того, є відеозапис з реєстратора, де ми зупиняємо транспортний засіб, який додавався до протоколу. Підтвердив, що це саме він складав протокол про адміністративне правопорушення, а відомості, які в ньому відображені, відповідають дійсності.

Такі пояснення працівника поліції, вочевидь, узгоджуються з іншими фактичними відомостями, які містяться в матеріалах справи, та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, свідок ОСОБА_2 був попереджений судом про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та введення суд в оману, а тому підстав ставити під сумнів показання цього свідка у суду апеляційної інстанції немає.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність доказів факту керування ним транспортним засобом, то суд апеляційної інстанції вважає ці доводи безпідставними, які суперечать фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Дійсно, відеозаписом події, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, не зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинку.

Однак, із цього відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, а навпаки під час спілкування з працівниками поліції поводив себе як водій цього транспортного засобу, називав адресу свого проживання та повідомляв працівників поліції про наявність у нього страхового полісу на транспортний засіб. ОСОБА_1 пояснював, що вчора у нього закінчилась вахта і він трохи випив, а сьогодні йому необхідно були запчастини. Крім того, працівник поліції зазначив ОСОБА_1 про його "агресивну" їзду як у цій частині дороги, так і по вулиці.

Більш того, факт керування та зупинку транспортного засобу у судовому засіданні підтвердив і працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, що, вочевидь, спростовує доводи апелянта в цій частині та розцінюються судом апеляційної інстанції, як обраний спосіб захисту.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на захист, звернувшись за допомогою до професійного адвоката, не скористався своєю процесуальною можливістю та не звернувся із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва, в порядку ст.267 КУпАП, з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу, у зв`язку з чимдоводи апеляційної скарги належить вважати необґрунтованими та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про складання протоколу про адміністративне правопорушення за його відсутністю, а також те, що направлення на огляд водія не відповідає офіційно затвердженій формі жодним чином не спростовують висновків суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Направлення на огляд має правове значення для лікаря медичної установи, який у випадку наявності такого направлення повинен провести огляд. Крім того, з матеріалів справи об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 взагалі відмовився як від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, так і отримання копій процесуальних документів та їх підпису, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР та самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , оскільки під час складення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП процесуально не передбачено зазначення причини зупинки транспортного засобу і це об`єктивно не спростовує факту відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом. Однак, законодавець встановлює виключення і не обмежує працівників поліції підставами для зупинки транспортних засобів, визначених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно приписів ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи. Застосування цієї статті працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати право або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.

При цьому, належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2024 року в Україні введено режим «воєнний стан», який діяв і на час оспорюваної події.

Крім того, відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Керування транспортними засобами в стані сп`яніння створює реальну небезпеку для учасників дорожнього руху та може призвести до тяжких наслідків.

Здійснити перевірку керування водієм транспортного засобу, вочевидь, можливе лише після зупинки транспортного засобу.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено обов`язок водія пройти медичний огляд на стан сп`яніння.

Ця вимога поліцейського є імперативною і підлягає виконанню.

Разом з тим, ніхто не може бути примушений проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки з точки зору стороннього спостерігача такий примус може бути розцінений, як порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, відповідно до викладених правових норм у їх нерозривному взаємозв`язку, водій у якого працівник поліції встановив ознаки сп`яніння зобов`язаний виконати законну вимогу - пройти огляд на встановлення факту такого сп`яніння, а відмова від виконання цієї вимоги є самостійним складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 130 КУпАП та не знаходиться у причинно - наслідковому зв`язку із законністю чи незаконністю зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, належить зазначити, що неправомірна зупинка транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення працівників поліції до відповідальності, встановлену законом та підлягають розгляду в окремому порядку.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на певні рішення інших судів є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, рішення судів апеляційної інстанції, зокрема, й ті, на які посилається апелянт, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Поряд із цим, у матеріалах справи міститься довідка інспектора ВАП УПП в Харківській області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 13 липня 2024 року (арк.4), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5.

Апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху та вірно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Холодногірського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2025року задовольнити, поновивши йому цей строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков