Провадження № 3/638/206/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Семіряд І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1 по факту скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, в якому вказувалось, що відповідно до доповіді командира НОМЕР_3 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2025 стало відомо, що солдат ОСОБА_1 , стрілець снайпер 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти НОМЕР_3 мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 , який 18.11.2025 вибув на медичну консультацію до Військово- медичного клінічного центру Північного регіону, 20.11.2025 прибув до тимчасового пункту дислокації в/ч НОМЕР_1 . Ніяких документів, що підтверджують законність відсутності у підрозділі з 18.11.2025 до 20.11.2025 не надав. Отже, солдат ОСОБА_1 був відсутній на службі з 18.11.2025 по 20.11.2025.

У судовому засіданні особа, стосовно якої складено протокол ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення не визнав та зазначив, що дійсно був відсутній у в/ч у період з 18.11.2025 по 20.11.2025, проте у нього була поважна причина він проходив обстеження у лікарні після поранення. До лікарні його було направлено черговим лікарем в/ч НОМЕР_1 , про що свідчить направлення. Обстеження тривало три дні, оскільки у лікарні велика кількість людей, які проходили обстеження та його весь час направляли до різних лікарів, а він через отримане поранення не міг швидко пересуватися між кабінетами. Про тривалість обмеження щодня повідомляв командира.

Суддя, вислухавши особу, стосовно якої складено протокол, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна та лише винна (умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наданих командиру 3МПР ЗМПБ 57 ОМПБ в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 пояснень вбачається, що ОСОБА_1 19.11.2025 з ранку поїхав до м. Харкова по направленню на консультацію до невролога у планову порядку, коли прибув до лікарні дізнався, що невролог приймає у другому місці, тому прийшлося їхати у іншу лікарню, до якої добрався тільки до обіду. У потрібній йому лікарні він зайняв чергу для реєстрації і зареєструвався тільки біля 15-00 год, в той день до лікаря не потрапив, так як він приймає до 14-00 год, після лікарні поїхав додому, так як вказівок про повернення до частини не отримав. На другий день 19.11.2025 він приїхав до лікарні на консультацію до невролога, зайняв чергу та пробув там цілий день, на кінець дня він був 95 у черзі, поїхав додому та отримав дзвінок, що йому потрібно прибути до частини до 20-00 год. Прибувши додому він став збиратися щоб повернутися до частини, коли зібрався вирушив до метро щоб доїхати до автостанції. По дорозі до метро йому стало зле, оскільки під м. Вовчанськ він отримав поранення у голову та має серйозні проблеми зі здоров`ям, так як сильні головні болі, шум у вухах, запаморочення, потемнення у очах. По дорозі до метро присів на лавочку щоб відпочити, проте йому не стало легше, він нічого не бачив, стало важко дихати, він злякався. З часом слабкий зір став повертатися, він зрозумів, що не встигне повернутися до частини до 20-00 год, а також зрозумів що додому самотужки не зможе дійти та зателефонував батькам щоб вони його забрали та відвели до дому. Зразку 20.11.2025 він поїхав до лікарні, так як кожні два дні потрібно проходити реєстрацію. Після реєстрації він продовжив стояти у черзі до лікаря невролога. На кінець дня він вже був 76 у черзі. Після лікаря одразу поїхав на автовокзал щоб прибути до частини до 20-00 год, також зранку зателефонував до частини та пояснив чому не зміг прибути вчора. Станом на 17-00 год. 20.11.2025 він перебуває у частині.

З наданого направлення на консультацію військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , підписаного черговим лікарем медичного пункту в/ч НОМЕР_1 старшим лейтенантом АДРЕСА_2 та командиром в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 вбачається, що солдата ОСОБА_1 направлено до ВМКЦ ПнР м. Харків, попередній діагноз: післятравматична (11.08.2025) нейропатія правого лицевого нерву з переважним ураженням нижньої порий з помірним правобічним прозопарезом. Вертеброгенна церквікокраніалгія, змішаний варіант, ОХЗ ОСОБА_3 , стійкий помірний больовий синдром. Післятравматична (11.08.2025) правобічна плечова плексопатія з переважним ураженням променевого нерву з чутливим, руховими та вегето-трофічними порушеннями. Післятравматична (11.08.2025) ней ФРОВІ. Дистальних гілок лівих малогомілкового та великогомілкового нервів з чутливм та фуховими порушеннями, плетією ліва стопи.

З наданої ОСОБА_1 копії медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що він відвідував лікарні 18.11.2025 (к. 213), 20.11.2025 (к. 213) та 24.11.2025 (к. 213). Заключний діагноз постановлено 25.11.2025. Надано вказівку про те, що ОСОБА_1 потребує направлення на ВЛК для визначення стану придатності до в/служби.

Довідкою військово лікарської комісії №2026-0107-0917-5142-7 від 07.01.2026 підтверджується, що ОСОБА_1 проведено медичний огляд 07.01.2026 та визначено, що останній придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Згідно диспозиції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, відповідальність за вчинення даного правопорушення настає у разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Самовільне залишення військової частини або місця служби кваліфікуються за статтею 172-11 КУпАП, якщо воно вчиняється: військовослужбовцем строкової служби і триває до трьох діб; військовослужбовцем - контрактником, мобілізованим, а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення їх вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Об`єктивна сторона може мати наступні прояви: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб; нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб; самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин у разі призначення або переведення тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Суб`єктивна сторона завжди характеризується прямим умислом з метою тимчасового ухилення від служби.

Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу - це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП, військовою частиною НОМЕР_1 до суду надано протокол про адміністративне правопорушення №0030 від 22.11.2025.

Крім того, в якості доказів до протоколу долучено доповідь за фактом безпідставної відсутності на службі солдата ОСОБА_1 , пояснення старшого бойового медика ОСОБА_4 , старшого водія ОСОБА_5 , медичну характеристику, службову характеристику, копію військового квитка серія НОМЕР_4 , копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідку про перебування на військовій службі, витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 про призначення ОСОБА_1 на посаду стрільця снайпера.

Як встановлено під час розгляду адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 останній у період з 18.11.2025 по 20.11.2025 проходив медичне обстеження за направленням, яке йому було видано командуванням в/ч НОМЕР_1 .

Сукупність медичних доказів, наданих ОСОБА_1 та досліджених у судовому засіданні, підтверджує, що ОСОБА_1 проходив медичне обстеження у період з 18.11.2025 по 20.11.2025, тобто у той період, який зазначено у протоколі як самовільне залишення ОСОБА_1 , частини.

Проте, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення вказані медичні документи не були взяті до уваги.

Отже, судом достеменно встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_1 мав поважну, законну, медично підтверджену підставу для відсутності у військовій частині у період з 18.11.2025 по 20.11.2025.

Ці обставини мають істотне значення для оцінки доказів у справі, адже свідчать про відсутність умислу на самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 .

Окрім того, поняття самовільне залишення частини визначає залишення військовослужбовцем без відповідного дозволу території розташування військової частини або місця служби на строк понад одну (але не більше трьох) діб або менше однієї доби, але повторно протягом трьох місяців служби. Як "самовільна відсутність" кваліфікується також "неявка військовослужбовця" (в ті ж терміни) без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, повернення з відрядження, відпустки, лікувального закладу і так далі.

Самовільне залишення військової частини або місця служби полягає у тому, що військовослужбовець покидає частину або місце служби без законного дозволу на це, не повертається до частини після лікування, відпустки, відрядження чи коли військовослужбовець не з`явився вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, не прибув до нового місця служби внаслідок призначення або переведення протягом 3 діб.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.

Із урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в протоколі про те що ОСОБА_1 , діючи умисно, всупереч інтересам служби, був відсутній на військовій службі у період з 18.11.2025 по 20.11.2025 без поважних причин, матеріали справи не містять, а тому дії ОСОБА_1 не можливо визнати такими, що підпадають під ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Згідно з вимогамист.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумція факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа « Коробов проти України » № 39598/03 від 21.07.2011 ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За таких обставин, вважаю, що в судовому засіданні не доведено порушення ОСОБА_1 ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, у зв`язку з чим відсутні підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності, тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, так як, відповідно до приписів зазначеної статті, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 245, 247, 251-252, 256, 266, 279-280 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серія №0030 від 22.11.2025), - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом 10 днів з дня її ухвалення.

Суддя Семіряд І.В.