П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2026 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Фролова Н.М., за участю секретаря судового засідання Сліпенької Л.В., особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Бондаренка О.В., розглянувши матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції Полку патрульної поліції ДПП в місті Кривий Ріг в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює водієм, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2025 року об 11:20 год. в м. Кривий Ріг, вул. Генічеська, 23, в порушення п.10.9., п.2.3.б ПДР водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Джилі Мр НОМЕР_1 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований ТЗ Шкода Октавія НОМЕР_2 яким раніше керував ОСОБА_2 . В результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження.

28.10.2025 року об 11:20 год. в м. Кривий Ріг, вул. Генічеська, 23, в порушення п.2.10.а. ПДР водій ОСОБА_1 , керував ТЗ Джилі Мр НОМЕР_1 та на порушення встановлених правил залишив місце ДТП до якого він причетний.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав,

ДТП не вчиняв.

Захисник Бондаренко О.В. в судовому засіданні заперечував проти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просив закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, захисником подані заперечення, які в судовому засіданні були підтримані ОСОБА_1 та його захисником.

З вказаних заперечень вбачається, що водієм ОСОБА_1 повністю заперечується сам факт події ДТП, оскільки 28 жовтня 2025 року приблизно о 11:10 - 11:30 год. підійшовши до свого автомобіля марки «Джилі» з метою виїзду з місця паркування, він візуально оглянув обстановку та встановив, що позаду його транспортного засобу на безпечній для здійснення маневру відстані (орієнтовно 2 метра) був припаркований автомобіль марки «Шкода». Технічних перешкод чи обставин, що ускладнювали б виїзд, не було. Розпочинаючи маневр, водій діяв уважно, обережно та без відволікань. Під час руху заднім ходом він не чув і не відчував жодних сторонніх звуків, ударів, поштовхів, вібрацій чи ознак контакту з будь-якими транспортними засобами або предметами, які могли б свідчити про факт ДТП. Інші учасники дорожнього руху звукові сигнали не подавали, не підрізали та не вимагали зупинитися.

Зазначена обставина підтверджується належними та допустимими доказами. Так, попри те, що на зворотному боці схеми місця ДТП нібито відображено пошкодження задньої частини автомобіля «Джилі», фото-таблиця свідчить про протилежне. Із наданих фотографій чітко видно, що задня частина автомобіля є неушкодженою, слідів свіжого механічного контакту не виявлено, що також підтверджується кольоровими фотографіями, зробленими за умов нормального денного освітлення.

Зазначено, що Інспектором не конкретизовано, яка саме задня частина автомобіля «Джилі» була пошкоджена - ліва, права чи центральна, а також не визначено, які саме конструктивні елементи цієї частини зазнали пошкоджень. Зокрема, не уточнено стан заднього бампера, задніх ліхтарів, крил, кришки (дверей) багажника, підсилювача бампера, задньої частини днища, номерного знаку, елементів підсвітки номерного знаку, тягово-зчіпного пристрою (фаркопа) тощо.

Не зважаючи на зазначені неточності, Інспектор візуально знайшов старі незначні подряпини та счеси на бампері задньої частини автомобіля «Джилі» помилково прийняв їх за свіжі сліди від ДТП та зафіксував їх у схемі місця ДТП (на зворотному боці).

Також на зворотному боці схеми місця ДТП зазначено про пошкодження передньої правої частини автомобіля «Шкода» (також без уточнень якої саме: капоту, бамперу, фари чи крила). Водночас аналіз самої схеми разом з фото-таблицею свідчить, що з правого боку транспортного засобу відсутня проїжджа частина та щільним рядом ростуть кущі. За таких умов, під час руху заднім ходом водій ОСОБА_1 був вимушений здійснювати поворот рульового колеса ліворуч, оскільки праворуч наявні перешкоди. З огляду на це, при виконанні відповідного маневру між автомобілями утворюється кут (зазор), за якого завдати пошкоджень саме правій частині автомобіля «Шкода» є фізично неможливим.

Також неможливо б було пошкодити праву частину автомобіля «Шкода» рухаючись заднім ходом із одночасним вивертанням керма праворуч, оскільки в такому випадку вектор руху транспортного засобу спричинив би контакт та, відповідно, пошкодження його лівої частини. Навіть у випадку, коли рух заднім ходом здійснювався рівнолінійно, без повороту рульового колеса ні ліворуч, ні праворуч, то з урахуванням округлої, дугоподібної форми переднього бампера автомобіля «Шкода» удар припав би у його центральну частину та, відповідно, у центральну задню частину бампера автомобіля «Джилі». Однак такі пошкодження не відповідають тим, що відображені на схемі місця ДТП.

Крім того, у пункті 9 Протоколу зазначено про відсутність залучених свідків та потерпілих. Водночас, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 02.11.2025 року, тобто датовані тим самим числом, що й складення Протоколу. Така обставина свідчить про наявність суперечностей у змісті вказаних документів та ставить під сумнів повноту і об`єктивність фіксації обставин події посадовою особою, яка складала Протокол.

Не дивлячись на наявність в матеріалах справи вказаних вище документів, всі вони складені не безпосередньо на місці ДТП під час його оформлення (28.10.2025), а в інші дні (31.10.2025 та 02.11.2025) зі слів потерпілого та свідка, отже, не можуть свідчити про достовірність обставин, що фактично мали місце.

Звертає увагу суду, що доказів які б свідчили про порушення водієм ОСОБА_1 вищевказаних пунктів ПДР, які могли бути в причинному зв`язку з ДТП, суду не надано.

Безпосереднім доказом у справі щодо наявності в діях певної особи порушень ПДР, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, є схема місця ДТП та інші належні та допустимі докази.

Досліджуючи схему місця ДТП, яка додана до Протоколу, аналізуючи її дані та зміст у сукупності з іншими вищевказаними доказами, можна дійти висновку, що хоча й напрямок руху автомобіля «Джилі» під керуванням водія ОСОБА_1 на схемі відображено вірно, однак у схемі відсутні окремі дані, які повинні міститися на ній, а саме: інформація про місце розташування транспортних засобів як до моменту зіткнення, так і після їх зіткнення, детальних уточнень пошкоджених частин транспортних засобів, місце осипу фарби, пластмаси (скла) з обох транспортних засобів після контакту, а відтак, відсутність таких відомостей викликає сумнів в достовірності даних зазначених в Протоколі складеного відносно водія ОСОБА_1 .

У своїх письмових поясненнях від 31.10.2025 ОСОБА_2 зазначає, що виявив пошкодження свого автомобіля біля поліклініки МВС та викликав поліцію. Однак його твердження ґрунтується лише на припущеннях та на усних повідомленнях свідка, особу якого не встановлено належним чином (в матеріалах справи відсутні посилання на документ, що посвідчує особу свідка), крім того, його показання не підтверджені жодними матеріальними доказами (відеозаписами, фотофіксацією,

слідами на місці події тощо).

Потерпілий стверджує, що «через деякий час знайшовся свідок ОСОБА_4 », який нібито бачив рух автомобіля «Джилі» заднім ходом та наїзд, отже потерпілий самостійно збирав інформацію про цей нібито факт та самостійно «встановив свідка», що може свідчити про її упереджений або зацікавлений характер враховуючи, що письмові пояснення потерпілої особи - ОСОБА_2 були надані 31.10.2025р., у той час як письмові пояснення свідка - ОСОБА_3 надані пізніше - 02.11.2025р. (у день

складення Протоколу в п. 9 якого зазначено, що свідки під час його оформлення не залучалися).

Потерпілий зазначає, що самостійно «встановив водія», «зв`язався з ним» та «зустрівся», тобто він діяв не як потерпілий, який спирається на докази, а як особа, яка намагається самостійно визначити винного без належного підтвердження факту події. Такі дії не можуть бути доказом у справі та не створюють для водія ОСОБА_1 жодних юридичних наслідків.

Також ОСОБА_2 не надав жодного доказу того, що його автомобіль було пошкоджено саме транспортним засобом «Джилі», отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між характером пошкоджень та діями водія ОСОБА_1 .

За наведених обставин, пояснення потерпілої особи ґрунтуються виключно на припущеннях та неперевірених усних повідомленнях свідка. Жодних фактичних, об`єктивних чи матеріальних доказів, які б підтверджували причетність водія ОСОБА_1 до пошкодження автомобіля «Шкода», не існує.

Письмові пояснення ОСОБА_3 як свідка, не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки вони суперечать фактичним даним щодо присутності цієї особи на місці події.

По-перше, як зазначалося вище, у п. 9 Протоколу прямо зафіксовано, що свідки під час оформлення матеріалів не залучалися, що виключає можливість безпосереднього спостереження цією особою обставин ДТП.

По-друге, надані вказаною особою письмові пояснення не містять жодних конкретних даних, які б підтверджували його фактичне перебування на місці пригоди (місце розташування відносно транспортних засобів, відстань). Викладена інформація має узагальнений характер і відтворює лише загальний зміст Протоколу, що свідчить про її отримання зі слів третіх осіб або з документів, а не з особистого сприйняття події.

По-третє, в супереч твердженню свідка, водій ОСОБА_1 залишаючи місце парковки, жодних осіб (пішоходів) взагалі не бачив. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перебування цієї особи на місці ДТП у відповідний час, немає її даних у схемі місця ДТП, немає відмітки про її опитування Інспектором на місці, не зафіксовано її контактних даних чи підпису серед учасників оформлення події. На зворотному боці схеми місця ДТП зазначено: Кількість учасників ДТП: водіїв - 1, транспортних засобів - 2, пасажирів - 0, пішоходів 0.

У четвертих, вказаний «свідок» не ідентифікований, в матеріалах справи навіть відсутні посилання на документ, що посвідчує його особу. Невстановлена особа не може бути джерелом належних доказів, оскільки перевірка її показань, об`єктивності та можливості сприйняття події є неможливою.

По-п`яте, ОСОБА_3 у своєму поясненні зазначив, що «почув звук сигналізації та характерний звук ДТП», при цьому не вказав, з якої відстані та за яких умов він це сприймав. Більше того, твердження, що він «побачив», як автомобіль «Джилі» від`їжджав, за відсутності фіксації його місцеперебування та кута огляду, не дає змоги встановити, чи мав він взагалі можливість бачити взаємне розташування автомобілів та маневр руху. Також не зазначено, чи бачив він сам момент контакту транспортних засобів.

Отже, оскільки зазначена особа не була встановлена, не була попереджена про відповідальність за завідомо неправдиві показання та не давала їх у визначеному законом порядку, вказані пояснення не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, визначеним відповідно до вимог ст. 251 КУпАП згідно якої, доказами у справі можуть бути лише фактичні дані, отримані з джерел, що передбачені законом, та такі, що ґрунтуються на безпосередньому сприйнятті обставин події. У зв`язку з наведеним, твердження ОСОБА_3 підлягають критичній оцінці судом та не можуть розглядатися як доказ факту вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначені вище обставини факт події ДТП не доведений, а отримані автомобілем «Шкода» механічні пошкодження (якщо такові взагалі мали місце) не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, проти факту якого, водій ОСОБА_1 повністю заперечує.

Також зазначено, що умовами настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є

обов`язкова наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди (механічних пошкоджень транспортних засобів чи іншого майна) як обов`язкового елементу об`єктивної сторони матеріального складу правопорушення. При цьому, порушення має бути настільки суттєвим, щоб наслідком його стало пошкодження як мінімум двох автомобілів, адже в диспозиції статті йде мова саме про «пошкодження транспортних засобів» (як зазначалося вище на автомобілі водія ОСОБА_1 свіжих механічних пошкоджень не має).

Відповідно до п. 26 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005р. N 14 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

В даному випадку, в діях водія ОСОБА_1 відсутня така кваліфікуюча ознака правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП як порушення правил дорожнього руху, що призвело саме до пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

За наведених обставин, протокол не можливо визнати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчиненого адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, адже сам по собі Протокол не може бути беззаперечним доказом вини водія ОСОБА_1 , оскільки не являє собою

імперативного факту доведеності його вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В даному випадку причинно-наслідковий зв`язок між діями водія ОСОБА_1 та наслідками, до яких нібито призвели ці дії, не встановлено та належними доказами не доведено. Викликає сумнів щодо висновку Інспектора, який склав Протокол, оскільки він ґрунтується виключно на поясненнях потерпілої особи та свідка, при цьому Інспектор не звернув уваги на наведені вище неузгодженості та суперечності.

Зазначені обставини не доводять факту порушення ПДР водієм ОСОБА_1 і надають підстави для закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також в запереченнях зазначено, що даному випадку, неможливо визначити як сам факт події дорожньо-транспортної пригоди так і територіально місце її вчинення, а також момент у часі, коли вона відбулася, що автоматично спростовує і факт залишення місця ДТП водієм.

Звертають увагу суду, що доказів які б свідчили про порушення водієм ОСОБА_1 саме пункту 2.10 а0 ПДР, який міг бути в причинному зв`язку з ДТП, суду не надано.

В даному випадку, відповідно до ст. 122-4 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Диспозиція ст. 122-4 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 2.10.а) ПДР, як зазначено в Протоколі. Тому, при розгляді даної справи, необхідно вирішити питання щодо винуватості водія ОСОБА_1 у межах порушення зазначеної норми ПДР.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо- транспортної пригоди особами, до якої вони причетні. Обов`язковою ознакою складу даного правопорушення є суб`єктивна сторона, яка визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

В пункті 24 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005р. N 14 вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

В даному випадку, в діях водія ОСОБА_1 відсутня така кваліфікуюча ознака правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП як порушення правил дорожнього руху, що призвело саме до залишення останнім місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він нібито причетний.

Так, під час руху заднім ходом, водій ОСОБА_1 ознак притаманних ДТП (звуків, ударів, поштовхів, вібрацій, зіткнень з іншими транспортними засобами та предметами, звукових сигналів, криків або голосів інших учасників дорожнього руху та їх повідомлень про ДТП) не чув та не відчув, а дізнався про ДТП більш ніж через добу - у вечорі 29.10.2025 від потерпілої особи ОСОБА_2 . Отже, не є можливим визначити факт самого ДТП, конкретне місце і час його вчинення, що унеможливлює і встановлення факту його залишення останнім.

Враховуючи зазначені вище обставини та дорожньо-транспортну обстановку, можна зробити наступний висновок: Факт події ДТП не доведений, у часі і просторі його визначити неможливо, як і не можливо встановити факт його залишення водієм ОСОБА_1 , прямого умислу останнього на залишення місця ДТП не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Таким чином, зазначені обставини не доводять факту порушення ПДР водієм ОСОБА_1 і надають підстави для закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 124 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 122-4 КУпАП, передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно п.2.3 б Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.2.10 а Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно п.10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази у справі, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень передбачених ст.ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а його вина підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_2 , які надав в судовому засіданні за вказаними фактом ДТП, а саме про те, що під час події його автомобіль знаходився біля поліклініки, самої ДТП він не бачив, коли вийшов з поліклініки, оглянув автомобіль і побачив пошкодження на своєму автомобілі, він знайшов свідка на ім`я ОСОБА_4 , який повідомив його, що автомобіль ОСОБА_5 рухався заднім ходом і зачепив його автомобіль. Через деякий час він встановив водія цього автомобіля та зустрівся з ним, щоб вирішити питання мирним шляхом та огляду автомобіля, про що надав відеозапис зустрічі під час якої він з ОСОБА_1 оглядали автомобіль, вважає винним у вчиненні ДТП ОСОБА_1 і себе потерпілим у справі;

- протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №501092 від 02.11.2025 року; серії ЕПР1 №501083 від 02.11.2025 року, якими зафіксовані факти вчинення правопорушення, передбачених ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які підписані ОСОБА_1 ;

- схемою місця ДТП, яка сталася 28.10.2025 року об 11-20 годині в м. Кривий Ріг, Саксаганський район, вул. Генічеська,23, за участю автомобіля Шкода Октавія НОМЕР_2 та автомобіля Джилі Мр НОМЕР_1 на якій зафіксований перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 02.11.2025 року, згідно яких 28.10.2025 року приблизно о 11:20 год. він перебував біля лікарні МВД за адресою: вул. Одеська, 60 Б, та почув звук сигналізації авто та звук характерний для ДТП коли він повернувся та побачив як від автомобіля Шкода Октавія НОМЕР_2 водій від`їжджав автомобіль Джилі НОМЕР_1 водій якого не зупиняючись поїхав з місця ДТП. Згідно розташування цих ТЗ на паркувальних місцях ДТП трапилося коли авто Джилі рухалось заднім ходом.

Вказаний свідок викликався до судового засідання, однак не з`явився, ОСОБА_1 та його захисник не наполягали на подальшому його виклику.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечував той факт, що в цей день був у вказаному місці на своєму автомобілі, хоча заперечує факт вчинення ним ДТП.

Суддя не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 та його захисника, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні вищевказаними доказами і розцінює їх як бажання уникнути ОСОБА_1 відповідальності.

При цьому суддя керується висновком Європейського Суду з прав людини, зроблений ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, а також враховуючи обставини вчинення вищевказаного правопорушення, вважаю за необхідне призначити йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

Керуючись статтями 33, ст. 122-4, ст.124, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Повний текст постанови складено 13.01.2026 року.

Суддя Н.М.Фролова