Провадження №: 3/755/58/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2026 р.м. Київ Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Омельян І.М. розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, ІПН: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 22.10.2025 року, о 07:40, керуючи автомобілем марки «Renault Megane Scenic», н/з НОМЕР_2 , у м. Києві по пр-ту Соборності в напрямку моста Патона, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановки., не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Mazda 3», н/з НОМЕР_3 , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками транспортних засобів. Своїми діями водій порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 22.10.2025 року, о 07:40, керувала автомобілем марки «Renault Megane Scenic», н/з НОМЕР_2 , у м. Києві по пр-ту Соборності в напрямку моста Патона, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводився за згодою водія у медичному закладі «Київська міська клінічна лікарня №10» у лікаря нарколога (результат огляду - 1,90 проміле). Своїми діями водій порушила п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнала в повному обсязі, однак правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнала та пояснила, що 22.10.2025 року вона керувала своїм автомобілем «Renault Megane Scenic» у м. Києві по пр-ту Соборності в напрямку моста Патона та вчинила зіткнення з автомобілем «Mazda 3», після чого вона викликала працівників поліції. Під час складання проколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, працівники поліції запропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у лікаря-нарколога, на що вона погодилась пройти огляд у лікаря-нарколога. Прибувши з працівниками патрульної поліції у медичний заклад «Київська міська клінічна лікарня №10», вона пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST», однак з результатами огляду не погодилась, тому наполягала на відбір зразків крові та сечі, однак лікар відмовив у цьому проханні. Зазначила, що на передодні події, ввечері, вона вживала одну пляшку слабоалкогольного напою «REVO», а у день події не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні (в режимі відеоконференцзв`язку) захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. заявив та подав клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_1 після вчинення ДТП не намагалась залишити місце події, не ухилялась від спілкування з іншим учасником ДТП, а свідомо, добровільно й протягом тривалого часу очікувала на прибуття працівників патрульної поліції, така поведінка є типовою для тверезої особи. При цьому ОСОБА_1 з самого початку заперечувала факт перебування її у стані алкогольного сп`яніння, не погоджувалася з результатами огляду у лікаря нарколога за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST», наполягала на відборі біологічних зразків (крові, сечі) для лабораторного дослідження. Інший учасник ДТП під час спілкування із ОСОБА_1 не відчув від останньої запаху алкоголю та не спостерігав жодних характерних ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, працівниками поліції під час складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та під час проведення огляду було порушено вимоги чинного законодавства, а саме огляд проводився через три години після події та не було проведено лабораторні дослідження крові та сечі ОСОБА_1 на вміст алкоголю.

Крім того, за клопотанням сторони захисту суд викликав у судове засідання для допиту свідка - іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 , однак останній до суду не з`явився. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Відповідно до з п. 2.9.а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно з положеннями ч. 2, ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 490457, серії ЕПР1 № 490598 від 22.10.2025 року, зі змісту яких вбачається порушення водієм Правил дорожнього руху України, факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Протоколи сумніву у суду не викликають, оскільки складені відповідно до вимог статей 254, 256 КУпАП. У протоколі зазначено про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, положень ст. 268 КУпАП;

- висновком лікаря-нарколога «Київська міська клінічна лікарня №10» № 005374 від 22.10.2025 року, відповідно до якого огляд на стан сп`яніння проводився 22.10.2025 року о 11:25, результат огляду - 1,90 проміле; - актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- направленням від 22.10.2025 року на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції;

- картками обліку адміністративного правопорушення; - схемою місця ДТП від 22.10.2025 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких остання повідомила, що 22.10.2025 року вона, керуючи автомобілем «Renault Megane Scenic», н/з НОМЕР_2 , перед мостом Патона в третій полосі, не дотрималась дистанції, а водій автомобіля «Mazda 3», н/з НОМЕР_3 , який рухався попереду різко загальмував, у зв`язку з чим відбулося зіткнення транспортних засобів;

- письмовими поясненнями іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 , відповідно до яких останній 22.10.2025 року, керуючи автомобілем «Mazda 3», н/з НОМЕР_3 , по мосту Патона в лівій смузі руху, зупинився у заторі та відчув удар ззаду. Після чого, увімкнув сигнал аварійної зупинки, вимкнув двигун автомобіля та вийшов з нього. Під час огляду з`ясувалось, що автомобіль «Renault Megane Scenic», н/з НОМЕР_2 , здійснив наїзд ззаду на його автомобіль; - відеозаписами з нагрудної камери патрульного поліцейського 474042, 471728, з яких вбачається, що працівниками поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 на місці ДТП були виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння та було запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовилась, однак після роз`яснення працівниками поліції наслідків відмови, остання погодилась пройти огляд у лікаря-нарколога. У медичному закладі «Київська міська клінічна лікарня №10» лікар-нарколог вказав ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , остання пройшла огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST» (результат огляду 2,08 проміле), з результатами огляду ОСОБА_1 була не згодна та зазначила, що вживала всього одну банку «REVO» (час відеозапису 11:33). Після чого, ОСОБА_1 повторно пройшла огляд на стан сп`яніння (результат огляду 1,90 проміле), з результатами огляду була не згодна.

Крім того, суд враховує постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5989971 від 22.10.2025 року.

Доводи сторони захисту щодо не дотримання працівниками поліції чинного законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, суд при розгляді справи ураховує те, що ЄСПЛ у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із яких, будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання (щодо питання застосування зазначених положень див. у т.ч. рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших).

Відповідно, з урахуванням наведених критеріїв, порушення, які висуваються особі, у цій справі, розцінюються, як кримінальні, а тому підлягають розгляду з урахуванням процедури, визначеної національним законодавством для кримінальних правопорушень, а постановою від 15.02.2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів та те, що у постанові від 08.10.2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду визначив, що підставою для визнання доказів недопустимими є не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних. … суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

У постанові від 06.07.2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті правопорушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Так, проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядок).

Разом з тим у цій справі не установлено факту істотного порушення указаних положень щодо алгоритму огляду особи та фундаментальних прав і свобод порушника, в тому числі і проведення огляду на стан сп`яніння водія за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST», а не лабораторне дослідження біологічних зразків, та по за межами двогодинного строку, встановленого ст. 266 КУпАП. Інший учасник ДТП ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях пояснив, що у день події працівники патрульної поліції прибули на місце ДТП орієнтовно через 2,5 години після виклику у зв`язку з масованими обстрілами м. Києва та повітряною тривогою. Вказане не заперечувала і ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що у день події водій ОСОБА_1 добровільно погодилася на проходження огляду на стан сп`яніння, у медичному закладі «Київська міська клінічна лікарня №10» двічі (з інтервалом часу) пройшла огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST» і обидва результати огляду підтвердили стан алкогольного сп`яніння (2,08 проміле та 1,90 проміле). У суді водій ОСОБА_1 не надала жодних доказів на спростування цих результатів, та особисто підтвердила вживання нею напередодні події, ввечері, слабоалкогольного напою. Не погодження водія з результатами огляду суд сприймає як спосіб захисту, спрямованого на уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_1 на відео в день події та в судовому засіданні неодноразово наголошувала, що працює в державній установі.

Окрім того, суд бере до уваги відповідь медичного закладу «Київська міська клінічна лікарня №10» від 15.12.2025 року № 2881 на запит сторони захисту з додатками: свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки, сертифікат відповідності, декларацію про відповідність, інформацію щодо ввезення приладу «DRAGER ALCOTEST», яким проводили огляд водія на стан сп`яніння.

Суд ставиться критично до письмових пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_2 про те, що за час спілкування з ОСОБА_1 ним ознак алкогольного сп`яніння чи залишкового ефекту такого стану у останньої не помічено, оскільки ОСОБА_2 не є лікарем-наркологом та його твердження є суб`єктивною думкою.

Інші доводи сторони захисту є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За таких обставин, враховуючи характер вчинених правопорушень, вважаю, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами.

При визначенні міри адміністративного стягнення суд, відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення - правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; особу правопорушника; ступінь його вини; майновий стан; обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність правопорушника - відсутні.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від сплати судового збору, а відтак слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 38, 40-1, 124, 130, 251, 266, 283-285 КУпАП, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судовий збір»,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно ст. 36 КУпАП остаточно призначити стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. на користь держави. Роз`яснити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень. Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя І.М. Омельян