Справа № 302/1789/25 Провадження № 3/302/11/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року селище Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Повідайчик О.І., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Рішко С.І.,

розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Міжгір`я, Міжгірського району, Закарпатської області, не працюючого, особа з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

на розгляд судді надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 339898 від 18 грудня 2025 року про те, що «18 грудня 2025 року близько 12 год 50 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району в н.п. Міжгір`я (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області на напрямку 207 прикордонного знаку) було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_2 , який спільно з іншим громадянином, оцінка дій якого не є предметом цієї справи, здійснив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме неодноразово повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби штаб-сержанта ОСОБА_3 пред`явити військово-облікові документи, відкрито відмовився у складі групи осіб, в подальшому здійснив спробу фізичного нападу (здійснив поштовх в область грудної клітини) на старшого прикордонного наряду штаб-сержанта ОСОБА_3 , після чого стосовно гр. ОСОБА_4 було застосовано спеціальний засіб (газовий балончик аерозольного типу «Терен»)». Вказане діяння було кваліфіковано як порушення вимог ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 та п. 10, 11 «Положення про прикордонний режим» затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 № 1147 тобто правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

В підтвердження факту вчинення зазначеного правопорушення до протоколу додані: протокол про адміністративне затримання від 18 грудня 2025 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 18 грудня 2025 року, рапорт інспектора прикордонної служби 2 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону штаб-сержанта ОСОБА_3 , витяги з «Книги прикордонної служби» щодо нарядів, ділянки служби часу служби й особистих номерів про результати виконання плану охорони державного кордону в період з 20:00 17.12.2025 по 20:00 18.12.2025 та списків особового складу, та відеофайл на оптичному носії. Також до протоколу додано заяву ОСОБА_5 на отримання електронних повісток, роздруківку інформації на особу ОСОБА_1 з відомосетй ДМС України та копія посвідчення особи з інвалідністю 3-ої групи, ветерана війни, особи з інвалідністю внаслідок війни.

З`ясовуючи обставини, які підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суддя враховує таке.

Адміністративна відповідальність за частиною 2 статті 185-10 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, зокрема вчинене групою осіб.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, а також у сфері громадського порядку (Закони України "Про державний кордон України", "Про Державну прикордонну службу України", "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону", "Про виключну (морську) економічну зону України").

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у відкритій відмові виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України (формальний склад).

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про Державний прикордонну службу України», законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами. Згідно з положеннями п. 8 Положення № 1147 громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі). Відповідно до пункту 10 Положення № 1147 особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

ОСОБА_1 з`явився на розгляд справи та не визнав свою вину в учиненні інкримінованого правопорушення. Пояснив, що дійсно того дня він, перебуваючи в легковому автомобілі як пасажир, за кермом якого був його побратим ОСОБА_5 , а іншими пасажирами побратимам ОСОБА_6 , а також працівник Міжгірської селищної ради та староста Торунського старостинського округу повертався з поминальних заходів за загиблим побратимом. На блок-посту «Контрольний пост» поблизу селища Міжгір`я їх транспортний засіб зупинив невідомий у формі військовослужбовця прикордонної служби й в агресивній формі висунув вимогу пред`явити документи, що посвідчують особу та військово-облікові документи. На прохання ОСОБА_6 представитись та пред`явити документи зазначена особа в грубій формі відмовилась. Незважаючи на поведінку зазначеної особи, як пізніше стало відомо ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та пасажири автомобіля, окрім ОСОБА_1 , пред`явили документи посвідчення учасника бойових дій та електронні військово-облікові документи в застосунку «Резерв+». ОСОБА_1 показав посвідчення ветерана війни особи з інвалідністю внаслідок війни та пояснив, що не має застосунку «Резерв+» оскільки виключений з військового обліку за станом здоров`я. ОСОБА_7 поставив вимогу прийняти автомобілем вправо й зупинити його на узбіччі для перевірки документів. Коли ОСОБА_5 , виконуючи вказівку ОСОБА_8 , почав повільний рух автомобілем до узбіччя, ОСОБА_7 йдучи попереду автомобіля перешкоджав руху, а після звукового сигналу транспортного засобу кинувся на нього й з усієї сили наніс удар по капоту авто. Після цього ОСОБА_5 зупинив автомобіль і всі вийшли з нього. ОСОБА_1 зробив зауваження військовослужбовцю ДПСУ, спитавши його для чого той наносить ушкодження автомобілю й між ним почалась розмова на підвищених тонах ОСОБА_9 витягнув газовий аерозольний балончик «Терен» та, без законних причин і будь-якого попередження, застосував шляхом розпилення газ прямо в очі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Після цього прикордонники затримали ОСОБА_1 та його побратимів і склали відносно них протоколи про адміністративне затримання й про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 ствердив, що ОСОБА_7 допустився численних порушень при оформленні адмінматеріалів: перебував на службі в стані сп`яніння, не представився перед зверненням та не пред`явив службове посвідчення, безпідставно висунув до особи з інвалідністю вимоги про пред`явлення військово-облікового документа, безпідставно наніс механічні пошкодження транспортному засобу, незаконно й без необхідності, непропорційно й неефективно використав спецзасіб газовий балончик аерозольного типу «Терен» до нього особи з інвалідністю та до ОСОБА_6 і не надав допомоги після нанесення шкоди здоров`ю, після адмінзатримання не надав затриманому можливість повідомити про своє затримання й місце перебування родичів та не проінформував відповідний центр з надання безоплатної правової допомоги, перевищив установлений ст. 263 КУпАП тригодинний строк затримання, не роз`яснював прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, безпідставно зробив відмітку, що ОСОБА_1 відмовився від послуг захисника. Ствердив, що матеріали справи не містять допустимих доказів у справі, натомість його пояснення можуть бути підтверджені показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Ствердив, що мав при собі військовий квиток тобто письмовий військово-обліковий документ, натомість електронного документа він не має, позаяк взагалі не має застосунку «Резерв+». Ствердив, що не вчиняв спроб нападу на військовослужбовця ДПСУ й не наніс і не пробував нанести йому ніяких тілесних ушкоджень. Просив провадження в справі закрити через відсутність у його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Рішко С.І. підтримав позицію підзахисного, ствердив про відсутність у матеріалах справи допустимих доказів учинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_5 просив закрити провадження в справ.

Допитані в судовому засіданні, після попередження їх про кримінальну відповідальність за введення суду в оману, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надали показання, які повністю узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 . Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 пред`явив посвідчення ветерана війни особи з інвалідністю внаслідок війни й мав з собою військовий квиток та не має установленого застосунку «Резерв+» про що він сказав військовослужбовцю ДПС України. Свідки ствердили, що ОСОБА_1 не вчиняв спроби нападу на військовослужбовця ДПС України.

Дослідивши додані суб`єктом складання до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали суд констатує, що вони відтворюють фактичні обставини, зазначені в згаданому протоколі, про те, що ОСОБА_1 відкрито відмовився пред`явити військово-облікові документи військовослужбовцям ДПСУ та здійснив спробу нападу на військовослужбовця ДПС України ОСОБА_10 . Суд зауважує, що всі зазначені документи складені виключно працівником прикордонної служби ОСОБА_11 . Суд критично оцінює відеозапис доданий до матеріалів справи на оптичному носії з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». При цьому суд зауважує, що в протоколі не містяться відомості про наявність зазначеного доказу. З даного доказу не можна точно установити дату й час відображених на ньому подій. Відеозапис змонтований щонайменше з двох окремих відеозаписів, за відсутності застереження щодо застосування монтажу, що ставить під обґрунтований сумнів достовірність цього доказу. Більше того на зазначеному відео не відображено описаних подій, які могли б містити ознаки об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення. В матеріалах справи відсутні будь-які інші об`єктивні докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які давали б можливість встановити подію правопорушення й вчинення його особою, яка притягується до адмінвідповідальності: показання/пояснення свідків, відео-, аудіо записи, показання технічних приладів, речові докази тощо.

Також суд зауважує, що відповідно до пункту 10 Положення № 1147 особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами. При цьому вказані особи вправі пред`явити зазначені документи як в електронній так і в письмові формі. Відтак суд констатує, що вимога військовослужбовця ДПС України пред`явити військово-обліковий документ винятково в електронній формі не в повній мірі узгоджується з положенням законодавства. Відсутність у особи військово-облікового документа в елекронній формі не утворює об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП та може містити склад іншого правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Принцип презумпції невинуватості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на суворість застосованої до неї санкції (рішення у справах «Lutz v. Germany», § 182; «Schmautzer v. Austria»; «Malige v. France» «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Суддя констатує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, показань свідків, речових доказів чи взагалі будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на існування події та вчинення ОСОБА_1 злісної непокори військовослужбовцям ДПСУ. Натомість наявними доказами відеоматеріалами та показаннями свідків спростовується сама подія правопорушення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення установлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи відсутність об`єктивних доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про існування події правопорушення в об`єктивній дійсності та наявність доказів, які її спростовують - суддя доходить висновку про недоведеність факту події правопорушення.

На підставі наведеного, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, суддя доходить висновку про відсутність події правопорушення та відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП відсутність події та складу адміністративного правопорушення має наслідком закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

З наведених міркувань та керуючись ст. 7, 9, 266, 283-285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 08.01.2026.

Суддя О.І. Повідайчик