Справа № 638/314/26
Провадження № 3/638/118/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі судді Невеніцина Є.В., за участю секретаря Лєбєдєвої А.О., Огли А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Лозівського району Харківської області, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 498798, 27.12.2025 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою в громадському місці, стукав у двері, кидався своїм мобільним телефоном, гучно кричав нецензурні вислови, чим порушив громадський порядок і спокій громадян. На неодноразові прохання поліцейських припинити правопорушення не реагував.

Вказані дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він дійсно стукав у двері під`їзду та дзвонив у домофон, бо забув ключі вдома. Робив це, щоб хтось із сусідів відкрив двері, адже на вулиці було холодно, а він був легко вдягнутий. Зазначив, що не кричав, нецензурною лайкою не виражався. Двері під`їзду так ніхто й не відкрив, при цьому хтось із мешканців викликав поліцію. Коли приїхали працівники поліції, він став нервувати, адже не розумів, за що його затримують, за що йому соромно та він шкодує про таку поведінку.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 вказаного кодексу, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ст. 173 КУпАП настає у разі вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до протоколу долучено наступні докази:

-диски із відеозаписами з бодікамер працівників поліції;

-протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 27.12.2025;

-рапорт інспектора поліції А.Новицького від. 27.12.2025.

Вказані докази підтверджують перебування ОСОБА_1 за вказаною у протоколі про адмінправопорушення місці, його затримання працівниками поліції та доправлення до відділу ОВС.

При цьому, доказуванню у даній справі підлягає саме вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадському місці, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства до матеріалів справи не долучено жодного доказу.

З відеозапису бодікамер поліцейських, дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться біля під`їзду багатоквартирного житлового будинку, коли на місце прибули парцівники поліції. На запитання поліцейських ОСОБА_1 повідомляє, що він намагається зайти у будинок, де проживає, забув ключі від квартири, дзвонить у домофон, щоб хтось відкрив двері. Також, ОСОБА_1 заперечує висловлення ним нецензурною лайкою біля будинку, зазначає, що не кричав.

З цього приводу слід зазначити, що винуватість особи у вчиненні вказаного правопорушення могла бути підтверджена заявами, поясненнями потерпілих, свідків, відеозаписами із фіксацією факту порушення тощо.

Проте, будь-яких доказів, що підтверджують викладені у протоколі обставини, а саме те, що 27.12.2025 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою в громадському місці, стукав у двері, кидався своїм мобільним телефоном, гучно кричав нецензурні вислови, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, до матеріалів справи не долучено.

Разом з тим, відповідно до п. 15 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінки наявності вини особи, виходячи з критерію доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини») та підхід до стандартів доказування, яке має випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Коробов проти України»), суд констатує відсутність у матеріалах справи достатніх доказів для встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Щодо відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд вказує наступне.

У постанові від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 Верховним Судом зроблено висновок, згідно із яким саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших доказів у справі, не може бути беззаперечним доказом вини, адже у протоколі викладаються фактичні обставини вчинення правопорушення, які повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи.

Також суд зазначає, що рапорт поліцейського А.Новицького від 27.12.2025, в якому вказано, що надійшов виклик 27.12.2025, приблизно о 07-17 за адресою: АДРЕСА_2 невідомий чоловік ломиться у під`їзд, гучно стукає, кричить, нецензурно висловлюється, заважвє спати мешканцям будинку, не є належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Рапорт є внутрішнім документом, складеним працівником поліції та сам по собі не є незалежним об`єктивним доказом вчинення особою правопорушення, за відсутності інших належних, допустимих та достатніх доказів. Вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18).

За приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

При цьому, суд не може самостійно перебирати на себе функцію обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України - презумпції невинуватості.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи дане рішення, суд керується п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не доведена, а тому провадження по справі підлягає закриттю у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є.В. Невеніцин