№ 207/5260/25
№ 3/207/1125/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Кам`янське

Суддя Південного районного суду міста Кам`янського І.М. Юрченко, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

УСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 403638 слідує, що 26 липня 2025 року о 23 год. 01 хв. у м. Кам`янське на вул. Авдіївська (Астраханська), 53 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat MultiJet, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння чей, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера Драгер та у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, велась відео фіксація на нагрудні камери поліцейських, від керування відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав. Зазначив, що транспортним засобом він не керував. Коли до нього підійшли працівники поліції, він стояв поруч з автомобілем та чекав на свого колегу, який як раз і є водієм зазначеного в протоколі автомобіля. Просив провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно нього - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шахназарян М.А. надав клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначив, що не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 403638, оскільки вважає дії працівників поліції щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення протиправними, які не відповідають приписам законодавства України, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 403638 зазначені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Але в рапорті працівника патрульної поліції в якості ознак алкогольного сп`яніння зазначені ознаки сп`яніння: «порушення мови, порушення координації рухів, тремтіння рук, почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота». Ознаки алкогольного сп`янніня зазначені у протоколі та у рапорті ППП не співпадають.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції такі ознаки алкогольного сп`яніння як: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, тремтіння рук, почервоніння обличчя - взагалі відсутні.

У протоколі ОСОБА_1 не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Громадянин не несе адміністративну відповідальність за перебуаання біля т.з. з ознаками алкогольного сп`яніння.

При цьому просив врахувати, що проведені із порушенням законодавства дії, без наявності встановлених законом передумов ознак сп`яніння у особи, не можуть мати законні наслідки.

Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини ОСОБА_1 .

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічинх засобів, а також проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Але згідно відео запису нагрудних камер ППП бачемо, що ОСОБА_1 не пропонуєтся проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою техничного засобу Драгер на місці, а наполегливо вимагають проходження у медичному закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 декілька разів наголосив, що він не є водієм, у нього взагалі немає посвідчення водія, не зважаючи на факти, працівники патрульної поліції погрожували що буде складено протокол за відмову від проходження огляду.

Таким чином, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В той же час, жодного об`єктивного та допустимого доказу, щодо дійсного відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами матеріали справи не містять. Та насправді, згідно пояснень останнього не відбувалась.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння та не мав жодних відповідних ознак або взагалі не керував транспортним засобом, адже в іншому випадку він був би обов`язково відсторонений поліцейськими від керування т.з., і такі дії були б належним чином задокументовані.

Вважає, що наведене свідчить про упередженість та свавілля з боку працівників поліції, що було поєднане з грубим нехтуванням діючих норм законодавства, які регламентують процедуру проведення огляду та складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Поліцейські у встановленому законом порядку не направляли ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Окрім вищевказаного, суду також не надано належних і допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 62 КУ всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відеозапис нагрудної камери також не доводять, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом взагалі та ще і з ознаками спяніння.

Вважає, що наведене свідчить про свавілля з боку працівників поліції, що було поєднане з грубим нехтуванням діючих норм законодавства, які регламентують процедуру проведення огляду та складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Зібрані у матеріалах справи докази не можуть беззаперечно свідчити про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (факта керування транспортним засобом не встановлено, ознаки сп`яніння не підтвердженні), в той же час припущення щодо його винуватості є неприпустимими, а всі сумніви у доведеності вчинення особою правопорушення мають тлумачитись на користь останнього.

Відеофайл не може бути належними доказам винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а навпаки підтверджує невиновність гр. ОСОБА_1 .

В протоколі серія ЕПР1 № 403638 стверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, але цей факт не було зафіксовано відео, доданих до матеріалів справи.

На відео також не зафіксований факт того, як поліцейські роз`яснює ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 не дали можливість надати письмові пояснення.

Таким чином, з огляду на відсутність допустимих та належних доказів через допущені працівниками поліції грубі порушення вимог закону, тому винуватість ОСОБА_1 не доведена, а протокол про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Просив провадження у справі закрити внаслідок відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він працює водієм на автомобілі Fiat Doblo, возить бригаду фірми «За мир» на роботу та з роботи, а ОСОБА_1 його бригадир. На вул. Астраханську вони приїхали, щоб віддати столик їх співробітнику. Він пішов віддавати столик, а ОСОБА_1 залишився поруч з автомобілем. Коли повернувся, то побачив, що працівники поліції розбираються з ОСОБА_1 , але Любомир не керував автомобілем, бо керував він. У ОСОБА_1 взагалі не має прав на керування транспортним засобом, тому він не дає йому керувати автомобілем та несе особисту відповідальність за автомобіль, на якому виконує свою роботу.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та знаходився при цьому в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 403638 зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

А згідно відео запису нагрудних камер працівників поліції видно, що ОСОБА_1 не пропонуєтся проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою техничного засобу Драгер на місці, наполегливо вимагають проходження у медичному закладі охорони здоров`я. Також, ОСОБА_1 декілька разів наголосив що він не є водієм, у нього взагалі немає посвідчення водія, не зважаючи на факти, працівниками патрульної поліції було складено протокол за відмову від проходження огляду.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103(далі за текстом - Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляд водія на визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Із вищезазначених приписів чинного законодавства України вбачається, що працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 403638 від 26.07.2025 року, вбачається, що 26 липня 2025 року о 23 год. 01 хв. у м. Кам`янське на вул. Авдіївська (Астраханська), 53 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat Doblo MultiJet, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння чей, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера Драгер та у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, велась відео фіксація на нагрудні камери поліцейських, від керування відсторонений.

Разом з цим з матеріалів справи про адміністративне правопорушення слідує, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 403638 від 26.07.2025 року, був долучений диск з відеофіксацією правопорушення на бодікамеру, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля, до нього підходять поліцейські та зазначають про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння.Тобто на цьому диску взгалі відсунє відео, яким би підтверджувався факт того, як поліцейські встановили факт керування ОСОБА_1 автомобілем, як поліцейські встановили у нього наявність ознаків алкогольного сп`яніння, як зупинили транспортний засоб.

Таким чином на доданому до протоколу відео відсутній запис того, що ОСОБА_1 керував траспортним засобом, та знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Свідки у протоколі також відсутні.

Отже, за відсутності доказів на підтвердження факту процедури розгляду справи, суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи та надати оцінку діям особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали в суду сумніви.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відтак, в даній категорії справ (ст.130 КУпАП), обов`язок доказування покладено на органи Національної поліції (ст.255 КУпАП).

Те, що правопорушення дійсно вчинено має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч.2 ст.251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд не вправі самостійно збирати додаткові докази, витребовувати документи; рішення судом приймаються на підставі даних адміністративного протоколу та доказів, які також можуть подаватись особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або її захисником.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (Постанова від 30 травня 2018 року у справі №175/1982/16-а (2а/175/10/16). У цій справі належних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, стороною поліції не надано, а тому склад правопорушення в діях ОСОБА_1 недоведений належним та допустимим доказом.

Оцінюючи протокол по даній справі на предмет його обґрунтованості, суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено ОСОБА_1 , жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Крім того з Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (ар.с.3) слідує, що він складений не на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вказаний акт стосується якоїсь сторонньої особи. Окрім цього в даному Акті не зазначено інформації про дату та час складання цього акту.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість в інкримінованому йому правопорушенні. Окрім цього, суду не надано достатню кількість інших доказів, на основі яких, можна було б, поза розумним сумнівом, встановити у діях останнього наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскільки суд встановив порушення поліцейським вимог ч.5 ст. 266 КУпАП, за замістом якої огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним, протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№ 403638 від 26.07.2025 року, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, суд визнає неналежним та недопустимим доказом винуватості особи, щодо якої він складений.

Отже, при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення (Постанова ВС від 08 липня 2020 року справа № 463/1352/16-а ) всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоведеним.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Отже, відповідно до статті ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з положеннями ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим,справа проадміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 130 ст.ст. 247, 268, 283, 284, 285, 289 КпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Південний районний суд міста Кам`янського.

Суддя І.М. Юрченко