КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2134/2025Постанова винесена суддею Озадовським Р.Ю.
Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та захисника Шовкопляса С.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 3 курсу Білоцерківського механіко-енергетичного фахового коледжу за спеціальністю - електроенергетик, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності - у березні 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді усного попередження,

на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, без конфіскації транспортного засобу.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 15 грудня 2024 року о 22 год. 04 хв. водій ОСОБА_1 , рухаючись по трасі А/Д Р-17 5 КМ, керував транспортним засобом Mercedes-Benz Vito111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього рухуУкраїни, правопорушення вчинено повторно, протягом року (постанова суду №357/4343/24 3/357/2397/24 від 24.04.2024), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в постанові суду наявний лише один абзац на підтвердження встановленої його вини у протоколі, а саме, що його вина підтверджується відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, довідкою з адмінпрактики на підтвердження повторності вчинення адміністративного правопорушення, переглянутим в судовому засіданні диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, та застосовано до нього, як неповнолітнього, суворе адміністративне стягнення.

Тобто суд лише назвав подані докази за найменуванням, однак їх не дослідив, не надав оцінку, не виклав суть установлених обставин.

Окрім того, суд врахував лише «довідку з адмінпрактики» без врахування «довідки поліцейського».

Також зауважує, що суд переглянув диск лише з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, однак не переглянув відеозапис з відеореєстратора, який зазначено як додаток у самому протоколі. Водночас, диск має лише 4 відеозаписи, зокрема, сlір-0 містить перші розмови з ОСОБА_1 та закінчується фразою «ми все зробимо та ознайомим», сlір-1 та сlір-2 темний екран записів та наявні лише нечіткі розмови, сlір-3 файл, який був скопійований, пошкоджений, оскільки навіть через різні технічні програми не відображає.

Крім того, посилається на те, що суддя, зазначаючи про відсутність у нього права керування транспортними засобами відповідної категорії, не з`ясував, якої саме категорії права відсутні, що є складом зазначеного правопорушення.

Вказує й на те, що відповідно до ст. 13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Однак, суд не дав оцінку, чому з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, не було застосовані заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП.

При цьому, зазначає, що суд взагалі не дав оцінку характеру вчиненого правопорушення (зокрема, за яких обставин вчинено зазначене у протоколі, поведінки особи на місці події, ставлення до вчиненого) та не врахував особу ОСОБА_1 (зокрема, вік, фінансовий стан - студент, фізичне здоров`я, сімейний стан, характеризуючи відомості з місця проживання, місця навчання).

Разом з тим, надані суду документи не могли бути достатньою підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Окрім цього, зазначає, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він притягався раніше до відповідальності 09.03.2024 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте це не підтверджує, що він притягався до адміністративної відповідальності 09 березня 2024 року, а означає, що лише було складено протокол.

Водночас, суд першої інстанції зазначає, що правопорушення вчинено повторно, протягом року, тобто суд першої інстанції одноособово самостійно вніс доповнення, змінив суть описаного у протоколі адміністративного правопорушення, по іншому описав обставини, установлені при розгляді справи працівником поліції, що є недопустимим, порушує ч. 2 ст. 251 КУпАП, оскільки саме відповідна посадова особа складає протокол та збирає докази, та свідчить про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушення права на захист, рівності сторін процесу.

Також вказує на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не було додано судового рішення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме належним чином завіреного посадовою особою суду, прошитого, пронумерованого та скріпленого печаткою відповідного суду.

Разом з тим, надані суду довідка «Адмінпрактики» відносно ОСОБА_1 , яка підписана, однак не містить печатки, та довідка щодо кваліфікації адміністративного правопорушення, складені працівником поліції 16 грудня 2024 року, самі по собі не можуть свідчити про притягнення будь-кого до адміністративної відповідальності. Належним чином завірену копію постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували суть адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, особою, яка його склала, всупереч обов`язку, визначеному ч. 1 ст. 251 КУпАП, суду не надано, та суд належно не врахував вказану обставину. При цьому, суд не повинен самостійно збирати інформацію, яку необхідно збирати особам, які складають протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, звертає увагу на те, що установлене вичерпне коло випадків, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», у яких поліцейський має право зупинити транспортний засіб, натомість, у рапорті відсутня причина зупинки, а також до протоколу не додані докази притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, тобто працівником поліції належним чином не задокументовано та не доведено факт законності зупинки. У зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1, як водій, не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУПАП, що відповідно виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він не отримував посвідчення водія та не має права керування транспортними засобами, тому є особою, до якої позбавлення права керування транспортним засобом не може застосовуватись, просить скасувати постанову суду та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки матеріалам справи про адміністративне правопорушення, якими не підтверджується поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та не враховано, що останній є неповнолітнім, що передбачає обов`язкове залучення законних представників (батьків) у відповідності до ст. 270 КУпАП.

При цьому, зазначає, що до неповнолітніх віком від 16 до 18 років, які скоїли адміністративні проступки, можуть бути застосовані заходи, передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Разом з тим, суддею, без врахування особи неповнолітнього, при визначенні виду адміністративного стягнення, що підлягає накладенню на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, не враховуючи характер вчиненого правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка на момент вчинення правопорушення була неповнолітньою, ступінь її вини, майновий стан, з метою виховання цієї особи у дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами, застосував найсуворіше адміністративне стягнення на загальних підставах та не врахував будь який інший вид покарання в межах санкції статті.

Крім того, вказує й на те, що судом було фактично сформульовано обвинувачення у повторному вчиненні адміністративного правопорушення шляхом пошуку ймовірної наявності постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке жодним чином не відображено у протоколі від 15.12.2024 та матеріали справи не містять відповідно до чинних вимог документообігу копії постанови, на яку посилається суд першої інстанції у своїй постанові, що свідчить про самостійний збір доказів судом та виключне взяття на себе судом функцій сторони обвинувачення, хоча обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Таким чином, вважає, що суд зобов`язаний був належним чином повідомити правопорушника та його законних представників, захисника для забезпечення права на захист та кваліфікувати його ( ОСОБА_1 ) дії з дотриманням вимог законодавства із застосуванням ст.ст. 13, 24-1 КУпАП, або як керування транспортним засобом, будучи особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, без позбавлення права якого особа не набула в силу свого віку.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, вказуючи на те, що він фактично не приймав участі у судовому засіданні та не був належним чином проінформованим про дату та час такого судового засідання, за підстав, які не залежали від нього, адже жодного разу не приходили будь-які повідомлення засобами поштового зв`язку, а також не надходили дзвінки чи повідомлення на мобільний телефон, який зазначений у протоколі. Вказане підтверджується відсутністю довідок, телефонограм, поштових повідомлень у матеріалах справи про адміністративне правопорушення про належне повідомлення про розгляд справи. Про результати розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення апелянт також не був проінформований належним чином, оскільки судове рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП йому не надходило. Водночас супровідний лист, про надіслання копії постанови, не містить поштового індексу, неможливо установити, чи дійсно за місцем проживання надсилались повістки та судове рішення.

Також зауважує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про отримання судових повісток та про повернення судових повісток до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що, зокрема, і не є доказом належного інформування учасника провадження про проведення судового засідання за його участю, та не свідчить про відмову сторони від одержання.

Про наявність оскаржуваної постанови від 06 лютого 2025 року йому стало відомо лише 04 березня 2025 року, на підставі його заяви від 03 березня 2025 року, про підготовку до судового розгляду, а повний текст судового рішення він отримав лише 04 березня 2025 року, що і підтверджується його розпискою.

Окрім того, зазначає, що в період з 03.02.2025 року по 07.02.2025 року він був звільнений із занять, як студент Білоцерківського механіко-енергетичного фахового коледжу, у зв`язку із непрацездатністю. Таким чином, 06 лютого 2025 року, в день розгляду справи, він перебував на лікуванні та був звільнений навіть він навчання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Шовкопляса С.П. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також пояснення законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо даних, які характеризують особу ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у випадку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно ч. 5 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у випадку повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 197311 від 15.12.2024, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 , яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП;

- довідці інспектора відділення адміністративної практики батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Бондаренко А. від 16.12.2024 про визначення повторності порушення ПДР згідно якої, ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 ,протягом календарного року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, а саме: 09.03.2024 року ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП складено протокол серії ААД № 425938 за ст. 126 ч. 2 та матеріали направлено для розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за вих. № 3479 від 12.03.2024. Згідно Єдиного реєстру судових рішень, відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/4343/24 3/357/2397/24 від 24.04.2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього захід впливу, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 24-1 КУпАП, у виді попередження;

- рапорті поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Коломієць М.В., згідно якого, 15.12.2024 року під час несення служби о 22 год. 04 хв. за адресою: А/Д Р-17 5 КМ Біла Церква - Володарка, було зупинено транспортний засібMercedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та під час перевірки документів згідно бази ІПНП, було встановлено, що гр. ОСОБА_1 не має посвідчення водія відповідної категорії та дане правопорушення вчинене повторно протягом року, та притягався до відповідальності 09.03.2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП (протокол серії ААД № 425938, тому на місці події на гр. ОСОБА_1 складено протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП серії ЕПР1 № 197311, автомобіль було передано під розписку, дана подія була зафіксована на нагрудну Б/К Моторола 477952, 293644;

- відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, на якому зображені події викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 197311 від 15.12.2024, зокрема те, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , для перевірки документів, оскільки у них в орієнтуванні знаходився білий бус за вчинення ДТП. За кермом даного автомобіля, як з`ясувалося пізніше, перебував гр. ОСОБА_1 , 2007 р.н., який під час спілкування з працівниками поліції, повідомив, що йому лише 17 років і він взагалі не має посвідчення водія, а даний автомобіль належить його матері. Також працівниками поліції було встановлено, що дане правопорушення ОСОБА_1 було вчинено повторно протягом року, у зв`язку з чим, на ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП, який він підписав без жодних зауважень, та його було відсторонено від керування транспортним засобом.

Більш того і при розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 повністю визнав себе винуватим у вчиненому адміністративному правопорушенні та щиро розкаявся. При цьому також зазначив, що на даний час він пішов навчатися у школу водіїв, щоб отримати посвідчення водія та працювати.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України, відповідно до Конвенції про дорожній рух, діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом саме особою, яка не має права керування транспортними засобами, а не про наявність чи відсутність самого посвідчення водія, мова йде саме про набуте у встановленому законом порядку право керування.

Чинне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу, відмінність зазначених осіб полягає у тому, що водій транспортного засобу - особа, яка набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом, а суб`єкт передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП - це особа яка не має (не набула) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку.

В даному випадку, ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка регулює відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, не набувши на таке керування відповідного права.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2024 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та до нього було застосовано захід впливу, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 24-1 КУпАП, у виді попередження.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 КУпАП, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-2, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи та які були досліджені судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Вчинені ОСОБА_1 дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд дійшов переконання, що застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, не буде дієвим та достатнім для його виправлення.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи судом першої інстанції не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Проте, згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка не отримувала посвідчення водія та не має права керування транспортними засобами.

З огляду на ці обставини та приймаючи до уваги, що відмінність адміністративного правопорушення від кримінального правопорушення полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. № 14, що суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, а також конкретні обставини справи та особу порушника, згідно ст.ст. 23, 33 КУпАП, вважаю за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити постанову суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 - змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.