ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/591/24 Головуючий в 1 інст.Клик В.Б.
Провадження №33/807/401/25 Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - адвоката Говіної Л.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 коп.

Згідно з постановою суду, 07 січня 2024 року, о 15 год. 20 хв., по вул.Оріхівське шосе, поблизу буд. 27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що справа була розглянута у його відсутність.

Вказує на відсутність законних підстав для його направлення на медичний огляд.

Посилається на те, що він не керував транспортним засобом, а лише відпочивав у автомобілі, який стояв в нерухомому стані.

Окрім того, апелянт наголошує, що він не відмовлявся від проходження огляду, але у зв`язку з виконанням певного бойового розпорядження (деталі якого не підлягають розголошенню), вимушений був пояснювати про неможливість залишити місце очкування, телефонував безпосередньому керівнику та повідомляв йому про ці обставини, а далі погодився проїхати на огляд, однак не зміг проїхати на огляд до медичного закладу, оскільки займався евакуацією людей, тобто діяв в стані крайньої необхідності, що, на думку апелянта, виключає адміністративну відповідальність.

Зазначає про те, що працівники поліції відмовили йому внести свої зауваження у протокол.

Вказує на відсутність свідків події.

Також, апелянт звертає увагу на те, що він не вживав жодних наркотичних речовин і за першої можливості пройшов медичний огляд (08 січня 2024 року), згідно з яким, ознак наркотичного сп`яніння в нього не виявлено.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки останній у розгляді справи в суді першої інстанції участі не брав, відомостей щодо отримання копії постанови апелянтом, яка була направлена йому судом першої інстанції в порядку виконання, матеріали справи не містять, 27 січня 2025 року захисником-адвокатом Трачук Н.І. було подано заяву до суду першої інстанції про ознайомлення з матеріалами справи. 03 лютого 2025 року захисник ознайомилась з матеріалами справи та отримала копію оскаржуваної постанови, що підтверджується підписом останньої. 10 лютого 2025 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши аргументи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Гавіну Л.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №620067 від 07 січня 2024 року, з якого убачається, що 07 січня 2024 року, о 15 год. 20 хв., по вул.Оріхівське шосе, поблизу буд. 27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07 січня 2024 року;

- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 ;

- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції Катрича І., згідно з яким, останній доповідає, що під час несення служби в складі АП603, разом з сержантом поліції Іващенко А.К. по вул.Оріхівське шосе, 27 в м.Запоріжжі ними було зупинено автомобіль марки «DAEWOO LANOS» (на польській реєстрації), державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В ході спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей розширені, не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку. На водія складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, серії ААД №620067, вилучено водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , видано тимчасовий дозвіл DT307353. Від керування водій відсторонений, про повторність попереджений.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.

Як зазначено вище, при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Говіна Л.В. навели доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 при апеляційному розгляді, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, про те, що його ніхто не повідомляв про дату, час та місце розгляду справи та те, справу було розглянуто у його відсутність, чим порушено його процесуальні права, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

За змістом положень частини 3 статті 268 КУпАП, присутність осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , не завадило суду повно і всебічно з`ясувати обставини справи та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Більше того, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено обов`язкового скасування прийнятої в справі постанови через розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права в т.ч. право на захист, проте, висновки суду першої інстанції стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_2 , не спростовано.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що він не керував транспортним засобом та не був водієм, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Згідно з долученим до протоколу відеозаписом, сам ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факту керування ним транспортним засобом, а навпаки поводив себе як водій цього транспортного засобу, зазначав працівникам поліції про напрямок свого руху, сідав саме на місце водія.

Окрім того, в матеріалах справи міститься відеозапис, який був наданий працівником поліції, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, який був переглянутий судом першої інстанції, та яким зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинка працівниками поліції, а також те, що з місця водія виходить ОСОБА_1 .

Отже, сумнівів в тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , у суду апеляційної інстанції не виникає, оскільки вказані обставини в повній мірі доведено належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Об`єктивних даних про те, що транспортним засобом керувала інша особа, в матеріалах справи немає.

Будь-яких клопотань щодо виклику працівників поліції або витребування будь-якої інформації на підтвердження доводів апеляційної скарги, сторона захисту, в тому числі і сам ОСОБА_1 не заявляв.

В свою чергу, суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Перевіряючи доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), за змістом яких, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, встановлено порядок проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Пунктом 12 Розділу 2 вказаної вище Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано вимоги законодавства про адміністративні правопорушення та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння №1452/735 та після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння направлено останнього на огляд до відповідного медичного закладу.

Зокрема, у ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, що підтверджується відомостями, зазначеними в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відеозаписом події.

Згідно з направленням від 07 січня 2024 року, працівниками поліції в результаті огляду ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей розширені, не реагують на світло. Огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не проводився у зв`язку з виявленими у нього ознаками наркотичного сп`яніння.

З відеозапису події убачається, що у працівників поліції виникла підозра про перебування водія ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння. У зв`язку із цим, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що останній спочатку погодився. При цьому працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , які саме ознаки наркотичного сп`яніння у останнього виявлені. Проте, до медичного закладу ОСОБА_1 не доставили у зв`язку із тим, що він, перебуваючи в службовому транспорті працівників поліції, які його доставляли до медичного закладу, під час руху зазначив про те, що йому адвокат сказав, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що у зав`язку з тим, що він має ознаки наркотичного сп`яніння, то такий огляд проводиться лише в медичному закладі. На що ОСОБА_1 зазначив про те, що немає сенсу кататись, щоб писали відмову. Повернувшись на місце зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 було зазначено про те, що буде складений протокол щодо нього за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки за відмову від проходження такого огляду також передбачена адміністративна відповідальність, та останньому роз`яснені його права та обов`язки.

Зміст наявного в матеріалах справи відеозапису свідчить про те, що поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про ухилення від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що узгоджується і з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

За наведених обставин, інспектором поліції у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, на підставі матеріалів був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за порушення вимог п.2.5 ПДР України, за що, передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як убачається зі змісту вказаного протоколу, ОСОБА_1 від його підпису відмовився, від надання пояснень також відмовився, у тому числі, і на окремому аркуші, що спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції відмовили йому внести свої зауваження у протокол.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння.

Разом з цим, згідно з положеннями п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише вимагав від поліцейських дотримання його прав та процедури проведення огляду на стан сп`яніння, на думку суду апеляційної інстанції не є переконливою та спростовується вищевказаними доказами в т.ч. відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо відсутності свідків події, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, те, що в цьому випадку не були залучені свідки, проте, велась відеофіксація, вимогам закону не суперечить.

Перевіряючи доводи апелянта, з приводу вчинення адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є

- вчинення дії з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління;

- якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами;

- якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

За наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 КУпАП.

Матеріалами справи не підтверджуються обставини, передбачені статтею 18 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 , відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, діяв в стані крайньої необхідності.

Окрім того, як зазначено вище, згідно з відеозаписом, долученим до протоколу, ОСОБА_1 спочатку погодився на проходження огляду на стан сп`яніння та прямував з працівниками поліції до медичного закладу для проходження цього огляду, але під час руху змінив свою позицію та фактично відмовився від проходження огляду.

Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення - а саме у відмові, як водія, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку., а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.

Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколі, в матеріалах справи відсутні.

Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.

Достовірність цих доказів апелянтом у встановленому законом порядку не спростовано.

Додані до апеляційної скарги документи, а саме волонтерська перепустка та висновок лікаря від 08 січня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 в стані сп`яніння не перебуває, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Огляд, на який посилається сторона захисту, проведений без дотримання порядку, передбаченого ст.266 КУпАП без відповідного направлення та не у присутності поліцейського, а також не у встановлений цією статтею строк. Отже, результати такого огляду не можуть вважатися дійсними у розумінні положень ч.5 ст.266 КУпАП.

Більш того, як зазначено вище, в цьому випадку ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 333/591/24