Справа № 753/9757/25Головуючий в суді І інстанції -Сирбул О.Ф.
Провадження № 33/824/4075/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Невмержицького Віталія Івановича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , громадянин Укрїни, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 23 квітня 2025 року о 22:08:00 в м. Києві, вул. Дружби, 1, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, не природна блідість шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Невмержицький В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову Дарницького районного суду м. Києва та закрити провадження у справі в зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

Захисник вказує, що в ході судового розгляду, в суді першої інстанції заперечував факт керування транспортним засобом за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснив, що на місці події, 23.04.2025 був зупинений працівниками поліції керуючи автомобілем «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 , за порушення правил дорожнього руху України, а саме керуванням транспортним засобом з нанесеним темним покриттям на задні ліхтарі, після перевірки документів та перевірки ОСОБА_1 в Інформаційному порталі Національної поліції України «АРМОР», працівниками поліції було встановлено, що порталі наявна інформація про ОСОБА_1 як особу яка порушує правила військового обліку. Після цього працівниками поліції було запропоновано проїхати до ТЦК та СП, на що останній відмовився та почав сперечатися з працівниками поліції з вказаного приводу. Після цього працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що він на їх думку перебуває в стані наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 повідомив, що може пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, однак працівники поліції повідомили, що необхідно проїхати в медичний заклад. Після цього ОСОБА_1 усвідомлюючи, що буде доставлений в ТЦК та СП повідомив працівників поліції, що нікуди з ними не поїде.

Крім цього, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та ознак даного стану у нього не вбачалося, що підтверджується відеозаписом, який долучений працівниками поліції до матеріалів провадження, окрім цього ОСОБА_1 в подальшому поїхав з працівниками поліції, натомість він був доставлений не до медичного закладу, а до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відеозаписом долученим до матеріалів справи.

Так, ОСОБА_1 при виявлені його працівниками поліції від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, а лише висловлював свою незгоду із висновками поліцейських про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та в подальшому поїхав з працівниками поліції.

Із відеозапису нагрудної камери поліцейського також не вбачається зафіксованого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, як убачається із відеозапису із нагрудної камери поліцейського, на місці події поліцейські декілька разів пропонували пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, щоразу така вимога була різною. Спершу працівники поліції запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодився пройти огляд за допомогою приладу «Драгер». У подальшому працівник поліції запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, у медичному закладі, однак ця вимога була з метою доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП., що в подальшому працівники поліції і зробили.

Обстановка на місці події, зафіксована на нагрудну камеру поліцейського дає підстави для висновку про те, що працівники поліції належним чином не зафіксували будь-які ознаки стану сп`яніння ОСОБА_1 , а лише формально записали перелік ознак відповідного сп`яніння із нормативних документів. Як вимога поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння, так і відмова ОСОБА_1 від його проходження, не може бути визнаною законною, зрозумілою, усвідомленою та передбачуваною.

До того ж, доказів того, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, перелік яких визначений п.4 Розділу І Інструкції матеріали справи не містять. Фактично наявності у ОСОБА_1 цих ознак із зазначеного відеозапису не вбачається. Ця обставина викликає сумнів у правомірності та законності вимог поліцейського про наявність підстав та необхідність проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння, що трактується судом на його користь відповідно до положень ст. 62 Конституції України.

Проте, на ці порушення закону місцевий суд при розгляді справи уваги не звернув та ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння без належних на те правових підстав.

Так, в судове засідання призначене на 15.08.2025 ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Захисник направив клопотання про відкладення розгляду справи. У наступне судове засідання призначено на 03.10.2025, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Будь-яких клопотань до суду не надходило.

У справі яка розглядається, суд у встановлений законом спосіб повідомив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, забезпечив останньому розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи те, що розгляд справи відкладався за клопотанням захисника та з метою забезпечення розгляду апеляційної скарги в розумні строки апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктами 1, 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення захисника Невмержицького В.І. , дослідив письмові докази у справі, та постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 310048 від 23.04.2025, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала та ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права. Проте зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 не зазначив. (а.с. 2);

- у відеозаписі з нагрудної камери поліцейських, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в зв`язку порушенням ПДР України. В ході спілкування з поліцейськими, у водія виявили ознаки наркотичного сп`яніння і йому запропонували проїхати до лікарні, на що він відмовився. (а.с.8);

-іншими письмовими доказами.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння - не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів. Так, із відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що на пропозицію поліцейського проїхати до лікаря-нарколога для огляду на стан сп`яніння останній ухилився та не пройшов його у медичному закладі на пропозицію працівника поліції.

Доводи про те, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом його вини - є хибними, оскільки ОСОБА_1 ставиться у вину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції була порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з будь-якими заявами до працівників поліції з приводу неправомірності їх дій не звертався, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу не подавав.

Доводи апелянта про незаконність, необґрунтованість постанови судді, неналежність та недопустимість доказів у справі апеляційний суд вважає безпідставними й до уваги не бере.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Отже, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги не встановлено таких порушень, що унеможливили б прийняття законного та обґрунтованого рішення. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, апеляційний суд зауважує, що незнання ОСОБА_1 своїх обов`язків як водія пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан сп`яніння (тобто порушення вимог п.2.5 ПДР України) і наслідків такої відмови, не дає підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки, відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Невмержицького Віталія Івановича - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко