КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Марущака А.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20.12.2024 року о 00 год. 51 хв. в м. Бровари Київської області по вулиці Київській, 316, керував автомобілем марки «VolkswagenCaddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, справа - закриттю у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи; на відеозаписі не зафіксовано перебігу подій у повному обсязі; докази керування відсутні у матеріалах справи, не зафіксовано момент руху та зупинки транспортного засобу; під час складання протоколу процесуальні права працівники поліції не роз`яснили;

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, мотивуючи тим, що він отримав повний текст постанови лише 31.07.2025 року, до цього часу був позбавлений можливості ознайомитися з її змістом, оскільки йому не повідомлялось про проведення судового засідання у передбаченому законом порядку, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи відомостей про створення та направлення судової повістки, що на його думку, є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки у адміністративних матеріалах відсутня дані про направлення ОСОБА_1 у передбаченому Законом порядку та отримання ним копії оскаржуваної постанови.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , захисника Марущака А.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за № 200664 від 20.12.2024 року, ОСОБА_1 20.12.2024 року о 00 год. 51 хв. в м. Бровари Київської області по вулиці Київській, 316, керував автомобілем марки «VolkswagenCaddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як убачається з Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленого законом порядку проводився за допомогою приладу «Drager» Alkotester 6820 тест № 1094, результат - 1,24 %.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував вживання алкоголю; на переконання апелянта, відеозапис, наявний

в адміністративних матеріалах, не відображає перебігу фактичних обставин, викладених у протоколі; працівники поліції йому не роз`яснили права та обов`язки, наявне в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на медичний огляд у заклад охорони здоров'я і результат огляду за допомогою приладу «Drager Alkotester6820» є недопустимим доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Значимість відео як доказу, який покликаний фіксувати фактичні обставини справи не містить достатнього об`єму інформації на підтвердження того факту,що ОСОБА_1 було запропоновано працівниками поліції пройти медичний огляд у передбаченому законом порядку, а також перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, тобто дій, що утворюють об`єктивну сторону порушення п. 2.9 а ПДР України, про що вказано у протоколі.

На відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції взагалі не зафіксовано фактичних обставин події, наявність протоколу про адміністративне правопорушення та результат огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager», саме по собі не є беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 , оскільки нічим не підтверджений.

Відтак відеозапис є недопустимим доказом у розумінні ст. 252 КУпАП, позаяк обсяг інформації, зафіксованої у даному випадку, не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі "Малофєєва проти Росії" від 30.05.2013 року, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, органом, який уповноважено складати протокол, всупереч положенням ст. 251 КУпАП, належним чином не зібрано доказів та не оформлено адміністративні матеріали.

При цьому, убачається, що позиція ОСОБА_1 щодо фактичних обставин була незмінною та послідовною, а тому відсутні підстави для визнання версії ОСОБА_1 щодо перебігу події за відсутності беззаперечних доказів, такими, що є неспроможними.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Також в рішенні «Коробов проти України» від 21.07.2011 ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджуються зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиції ЄСПЛ.

У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визначив кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Також у рішенні ЄСПЛ «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 зазначено, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширша, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Отже, суд першої інстанції не дотримався у повній мірі вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, знівелювавши принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, формально послався на докази, належним чином їх не дослідивши та не оцінивши їх як кожен окремо, так і в їх сукупності.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, а тому постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О. М. Сітайло

Справа № 33/824/4323/2025 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Кравченко М.В.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.