ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4866/25 Головуючий в 1 інст.Гнатюк О.М.
Провадження №33/807/1022/25 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участі особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , її представника - адвоката Мурашка І.О. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього - адвоката Ускової І.І. на постанову Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень,

стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 05 червня 2025 року о 22.00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство у сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою та вдарив, чим завдав психологічну та фізичну шкоду потерпілій. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ускова І.І. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вину у інкримінованому йому правопорушенні ОСОБА_1 не визнає, оскільки конфлікт був спровокований діями його дружини, які мають систематичний характер.

Сторона захисту зауважує, що 05 червня 2025 року ОСОБА_1 , після роботи прямував додому, зателефонувавши ОСОБА_2 , він дізнався, що вона разом зі спільними дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гуляє на вулиці. Дорогою додому, ОСОБА_1 зустрів дружину з дітьми, він віз коляску з молодшою дитиною, а дружина вела за руку старшу, він зайшов у магазин за продуктами до вечері. Повертаючись додому, ОСОБА_1 побачив біля будинку викинутий килим у гарному стані, який він вирішив забрати, оскільки килим був потрібен для використання під басейн.

Захисник вказує, що саме цей, на її погляд, незначний епізод став приводом для ОСОБА_2 одразу ж розпочати скандал. Протягом усього шляху додому, на очах у малолітніх дітей, дружина ОСОБА_2 сварила ОСОБА_1 , замахувалась на нього руками, намагаючись вдарити, та ображала лайкою. При цьому, вимогу ОСОБА_1 щодо припинення конфлікту ОСОБА_2 ігнорувала.

Зазначає, що коли ОСОБА_1 , його дружина та діти прийшли додому, в присутності дітей, ОСОБА_2 продовжувала скандал і знову намагалася вдарити ОСОБА_1 , який навпаки намагався стримувати її, просив зупинитися, що, на жаль, лише ще більше розлютило ОСОБА_2 . Саме ОСОБА_2 напала на ОСОБА_1 та вдарила його по обличчю. У відповідь на це, ОСОБА_1 був змушений захищатися та відштовхнув ОСОБА_2 , щоб припинити агресію. Після цього, ОСОБА_2 , очевидно, вирішивши, що фізичного нападу на ОСОБА_1 недостатньо, викликала поліцію і надала неправдиві свідчення, заявивши, що нібито він її бив.

Звертає увагу на те, що події, які були ініційовані потерпілою ( ОСОБА_2 ), відбувалися безпосередньо на очах у малолітніх дітей, що завдало їм психологічної травми, ця ситуація не є поодиноким випадком, а є частиною систематичного психологічного тиску та спроб позбутися ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 , активно залучаючи до цих конфліктів свою матір, ОСОБА_5 , створює нестерпну атмосферу вдома. ОСОБА_2 вже більше півроку висуває безпідставні та необґрунтовані вимоги ОСОБА_1 щодо придбання автомобіля, перетворюючи будь-яку розмову на вимагання. Більше того, наразі ОСОБА_2 та її матір, ОСОБА_6 , постійно ображають ОСОБА_1 та відкрито заявляють, що вони будь-яким способом виживуть його з будинку (який, до речі, належить йому на праві власності).

Заявлене захисником-адвокатом Усовою І.І. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки вперше апеляційна скарга була подана нею у встановлений законом строк. Разом з тим, постановою Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, через те, що до апеляційної скарги не було додано документів, що підтверджують повноваження адвоката Усової І.І. як захисника.

16 липня 2025 року адвокатом Усовою І.І. була подана апеляційна скарга вдруге, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2025 року, була повернута апелянту у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши:

аргументи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

потерпілої ОСОБА_2 та її представника, які також підтримали апеляційну скаргу, при цьому потерпіла зазначила, що на цей час з ОСОБА_1 вони примирились,

перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП убачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.

Так, щодо ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №333509 від 05 червня 2025 року, згідно з яким, 05 червня 2025 року о 22.00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство у сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою та вдарив, чим завдав психологічну та фізичну шкоду потерпілій. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До вказаного протоколу додано: заяву потерпілої ОСОБА_2 , яка просить органи поліції провести службову перевірку з приводу вчинення домашнього насильства її чоловіком - ОСОБА_1 щодо неї; пояснення ОСОБА_2 , згідно з якими остання зазначила, що ОСОБА_1 кидався на неї з кулаками при дітях, які спали, потім прокинулися, злякалися; пояснення ОСОБА_1 , згідно з якими, останній зазначив про те, що він захищався від нападів своєї дружини, відштовхуючи її, заперечував факт її побиття; рапорт інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП молодшого лейтенанта поліції Висоцької Г., згідно з яким, ОСОБА_2 пояснила, що спільно з ОСОБА_1 , своїм чоловіком, вживали алкогольні напої, після чого розпочався словесний конфлікт, у ході якого чоловік штовхнув, вдарив рукою по обличчю та образив нецензурною лайкою ОСОБА_2 . В результаті чого ОСОБА_2 тілесних ушкоджень не має, медичної допомоги не потребує. В будинку присутні спільні неповнолітні діти, які, під час сварки та прибуття наряду поліції, спали; постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як зазначено в постанові суду, правопорушник в судове засідання не з`явився, вину визнав частково. Права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, йому були роз`яснені.

Перевіряючи доводи сторони захисту, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ст.1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство у розумінні цієї статті.

У протоколі про адміністративне правопорушення ідеться про те, що ОСОБА_1 завдав шкоду психологічного та фізичного характеру потерпілій ОСОБА_2 .

З наявних в матеріалах справи пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 убачається, що між подружжям ОСОБА_8 мала місце конфліктна ситуація. При цьому пояснення зазначених осіб щодо дій кожного учасника конфлікту суперечать одне одному.

Відеозаписом події зафіксовані обставини, які відбувались вже по прибуттю працівників поліції на місце події, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розповідали свою версію події.

Сторонніх та незацікавлених свідків в справі немає.

На цей час потерпіла ОСОБА_2 підтримує подану захисником ОСОБА_1. апеляційну скаргу, відповідно і версію ОСОБА_1 , вказує, що на цей час з ОСОБА_1 вони примирились, намагаються зберегти сім`ю, що підтвердив і сам ОСОБА_1 .

З наявних в справі доказів неможливо зробити однозначний висновок про те, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення за обставин, вказаних в протоколі, дійсно мало місце.

З огляду на викладене, протокол та інші докази, що містяться в матеріалах справи, не можуть слугувати достатніми доказами для доведення винуватості ОСОБА_1 у вищевказаному правопорушенні.

В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.

На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Проте, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував всіх обставин справи та не перевірив їх доказами, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вищевказаному правопорушенні є передчасними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає безумовному скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику-адвокату Усковій І.І. строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ускової І.І. задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 334/4866/25