Справа № 461/9837/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 33/811/2030/25 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю представника Львівської митниці Держмитслужби України Зирянова Олега Юрійовича, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кочкарьова Сергія Валерійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2025 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 471 МК України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн штрафу в дохід держави.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1615/UA209000/2025 від 10.11.2025 року повернуто власнику.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці Державної митної служби України 259,36 грн витрат за зберігання товару на складі митниці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 605,6 грн судового збору.

Згідно постанови, 10 листопада 2025 року близько 00 години 12 хвилин гр. України ОСОБА_1 на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія, з приватної поїздки, через пункт пропуску «Рава-Руська - Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю - «зелений коридор», чим заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню.

Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду автомобіля було виявлено товар, який відповідно до ст. 378 МК України та Постанови Кабінету Міністрів України № 434 від 21.05.2012 року обмежений до переміщення через митний кордон України, а саме: 1) Харчова добавка «SENTIA SPIRITS GABA GOLD» в кількості - 16 пляшок, із зазначенням кінцевої дати споживання 28.08.2026 та 11.10.2026; 2) Харчова добавка «SENTIA SPIRITS GABA BLACK» в кількості - 16 пляшок, із зазначенням кінцевої дати споживання 26.01.2026 та 10.09.2026; 3) Харчова добавка «SENTIA SPIRITS GABA RED» в кількості - 18 пляшок, із зазначенням кінцевої дати споживання 14.09.2026 та 09.10.2026. Загальна кількість предметів правопорушення - 50 пляшок. Даний товар переміщувався без приховування в багажному відділенні автомобіля. Документів щодо вартості товару гр. України ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до ч.2 ст. 366 Митного кодексу України канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. У відповідності до ч. 4 ст. 366 Митного кодексу України громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Відповідно до ч. 5 ст. 366 Митного кодексу України обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

В своїх письмових поясненнях, наданих на окремому аркуші, гр. України ОСОБА_1 , зазначив, що даний товар йому дали перевезти з м. Варшави до м. Києва, вину свою визнає.

Товари, що не перевищували неоподатковувану норму ввезення для громадян та особисті речі були пропущені гр. ОСОБА_1 на митну територію України.

Згідно опису предметів тимчасово вилучених у справі загальна вартість предметів ПМП становить 200 000,00 грн.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії щодо недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення на митну територію України та які переміщуються громадянами.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України.

На вказану постанову представник Львівської митниці Держмитслужби Лубоцький Б.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову змінити, а саме в частині конфіскації вилучених товарів в дохід держави. Стягнути з ОСОБА_1 на користь митниці витрати, пов`язані із зберіганням на складі митниці вказаного товару 259,36 грн.

В обгрунтування зазначає, що винесена постанова, не спрямована на попередження подібних правопорушень, а навпаки сприяє їх вчиненню в майбутньому та породжує почуття безвідповідальності за вчинене.

Наголошує, що за вчинення цього правопорушення передбачено більш суворе стягнення відповідно до санкції.

Вважає, що економічно-правовим наслідком прийняття такого рішення судом першої інстанції є можливе не надходження до Державного бюджету України коштів в розмірі вартості конфіскованого товару на суму 200000 грн.

На думку апелянта, вчинення ОСОБА_1 правопорушення є неспівмірним з накладеним адміністративним стягненням, оскільки вартість товару значно перевищує розмір штрафу.

У судове засідання апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Натомість, захисник адвокат Кочкарьов С.В. не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, неявка вказаної особи у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку представника Львівської митниці Держмитслужби України Зирянова О.Ю., на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, виступ захисника адвоката Кочкарьова С.В., який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Положеннями ст. 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів провадження вбачається, що вказані вимоги закону при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі.

Факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується наступними даними: протоколом про адміністративне правопорушення №1615/UA209000/2025 від 10.10.2025 року, паспортом, контрольним талоном, свідоцтвом про реєстрацію т/з, доповідною запискою, описом предметів та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо незгоди апелянта із накладеним стягненням, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.

Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі врахував характер вчиненого, особи порушника, який вину свою визнав, та дійшов вірного висновку, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати стягнення у виді штрафу в межах, встановлених санкцією ч .3 ст. 471 МК України, без конфіскації товару.

Застосоване до ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу є достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника, відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав людини, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови судді першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо того, що висновок судді Галицького районного суду м. Львова є передчасним, а оскаржувана постанова безпідставна в частині незастосування конфіскації вилучених товарів в дохід держави, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

За таких обставин, апеляційний суд визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, та не вбачає підстав для зміни постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, й підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 530 МК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 471 МК України - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук