Головуючий у суді першої інстанції: Геліч Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 371/434/25

провадження № 33/824/4362/2025

13 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Шкоріної О.І.,

розглянувши адміністративну справу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Шкребтієм Вячеславом Валерійовичем, на постанову Миронівського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року об`єднано в одне провадження справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП, єдиний унікальний номер 371/434/25, та справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, єдиний унікальний номер 371/435/25. Об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер 371/434/25 номер провадження 3/371/252/25.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 17 березня 2025 року о 23 год. 50 хв. по вулиці Центральній в селі Росава Обухівського району Київської області, керував автомобілем «Volkswagen Bora» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення вимови та порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовилася, чим порушила п.2.5 ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч. 1 ст.130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 274509 від 18 березня 2025 року).

Окрім цього, в той же час та в тому ж місці, ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Bora» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не впорався із керуванням та здійснив наїзд на дерево. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ст.124 КУпАП, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 274515 від 18 березня 2025 року).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Шкребтій В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена належними та допустимими доказами, свою вину він не визнає, про доведеність такої суд першої інстанції посилається на формальні докази - протокол, відеозапис та фотокарткою з місця події. Вважає сам протокол не є доказом вини апелянта, відповідно усі сумніви повинні тлумачитись на його користь.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності тільки за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що підстави для її задоволення відсутні у зв`язку з наступним.

Адвокатом Шкребтєм В.В. подано заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалу за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, - за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, але від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння водій відмовився, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 274509 від 18 березня 2025 року, фототаблицею з місця події, відеозаписом.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У матеріалах справи є пояснення свідка ОСОБА_2 , яка зазначила, що 18 березня 2025 року близько 00 хв.10 хв. почула гучний звук, вийшла на вулицю та побачила автомобіль, який в`їхав у дерево та водія, який ходив поруч. Покликавши водія, такий не відреагував, у зв`язку з чим ОСОБА_3 викликала поліцейських. Також зазначає, що стала свідком відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, поведінка водія була «не адекватна».

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 274509 від 18 березня 2025 року зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, та відмовився підписувати складений протокол. Також у рапорті, складеному інспектором СРПП ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції О.Федоренком зазначено, що на місці ДТП при спілкуванні з ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, проте останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу, що диск на якому міститься відеозапис з місця події надійшов до апеляційного суду пошкодженим, а тому відтворити його вміст не є технічно можливим, а тому апеляційний суд бере до уваги інші докази, наявні в матеріалах справи.

Таким чином, з наявних у справі доказів суд дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 , що охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, на спростування чого апелянтом не надано жодних доказів, окрім заперечень, викладених в апеляційній скарзі. Показання свідка ОСОБА_2 також ним не спростовані.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, слід зазначити наступне. Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність. можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Положеннями ст. 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів і викладених обставин в них, по справі не вбачається.

Судом першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шкребтієм Вячеславом Валерійовичем, залишити без задоволення.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її ухвалення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна