КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/5457/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В.,

за участю прокурора Прокопова О.Е.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кочкарьова Сергія Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, працюючого в Товаристві Червоного Хреста України на посаді провідного спеціаліста, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення №841 від 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста першого відділу Департаменту виявлення, розшуку та повернення активів в іноземних юрисдикціях центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 1726 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог пункту 27 Розділу XIII «Прикінцеві положення» та абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», 29 листопада 2024 року припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 02 квітня 2025 о 14:51 несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2024 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 1726 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, адвокатом Кочкарьовим С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин у справі, порушення права на справедливий суд.

Уважає, що в оскаржуваній постанові суд не надав належної оцінки усім фактичним обставинам, зокрема, не враховано малозначність правопорушення, факт того, що ОСОБА_1 допустив несвоєчасне подання декларації лише на один день, обставини, що пом`якшують відповідальність (перший випадок, малозначність, завантаженість роботою, повітряні тривоги), позитивні характеристики підзахисного, а також не наведено підстави відмови у задоволенні заявленого клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовуються Конвенція та практика ЄСПЛ. ЄСПЛ поширює стандарти кримінального провадження на провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі на протоколи про адміністративні правопорушення, що підтверджується справами «Надточий проти України» та «Лучанінова проти України». Тому формальний і обвинувальний підхід суду порушує гарантії справедливого процесу, передбачені Конвенцією.

Звертає увагу, що несвоєчасне подання декларації на один день формально містить ознаки частини 1 статті 1726 КУпАП, проте не завдало шкоди державі чи суспільству, не є системним і не повторюється, підзахисний раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а порушення відбулося в умовах високого навантаження на роботі та повітряних тривог.

Враховуючи малозначність правопорушення, його разовий характер, належну поведінку та позитивні характеристики підзахисного, відсутність обтяжуючих обставин та шкоди для держави, юридичні наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності є занадто суворими та несправедливими.

Суд першої інстанції мав підстави звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, проте цього не зробив, підійшовши до розгляду справи занадто формально та з обвинувальним ухилом.

Мотивуючи наведеним, просить звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням, а провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

У судовому засіданні прокурор Прокопов О.Е. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану постанову залишити без змін.

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Кочкарьов С.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора Прокопова О.Е., вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд робить висновок, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав з таких підстав.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно статті 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

У статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття "правопорушення, пов`язаного з корупцією», а саме - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією частини 1 статті 172-6 КУпАП форму вини не визначено та не передбачено наявність негативних наслідків вчиненого правопорушення, тобто вказане правопорушення може бути вчинено як умисно, так і з необережності, в тому числі через незнання законодавства.

Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого достатньо лише встановлення факту несвоєчасного подання декларації (порушення вимоги закону). Встановлення ж суспільно-небезпечних наслідків та з`ясування форми вини не вимагається.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Установлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста першого відділу Департаменту виявлення, розшуку та повернення активів в іноземних юрисдикціях центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 1726 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог пункту 27 Розділу XIII «Прикінцеві положення» та абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», 29 листопада 2024 року припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 02 квітня 2025 о 14:51 несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2024 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті.

Із змісту апеляційної скарги убачається, що скаржник не заперечує факту вчиненого адміністративного правопорушення, проте, посилаюсь на відсутність шкоди державі чи суспільству, малозначність вчиненого порушення, просить звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Надаючи оцінку обставинам вчинення адміністративного правопорушення та його характеру, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Установлено, що наказом Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №875/9-09-ОС від 26 листопада 2024 року звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста першого відділу Департаменту виявлення, розшуку та повернення активів в іноземних юрисдикціях центрального апарату Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (а.с. 18).

Отже, ОСОБА_2 у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язаний був до 01 квітня 2025 року подати в установленому частиною 1 цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до послідовності дій користувача Реєстру, які вчиняв ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2025 року по 03 квітня 2025 року, останній виконав вхід до Реєстру та здійснив дії щодо створення Декларації (ідентифікатор документа - Ьее2312Ь-8075-4Ьс7-а305-57с78017е730) натиснувши кнопку «Нова декларація на основі цієї» 02 квітня 2025 року о 14:16, подання документу здійснено 02 квітня 2025 року о 14:51 годині, а отже несвоєчасно (а.с. 19).

Обґрунтовуючи поважність пропуску встановленого строку для подання декларації, скаржник посилається на тривалі відключення світла у зв`язку із атаками РФ по енергетичній структурі України та завантаженість на роботі.

Посилання скаржника на тривалі відключення електроенергії у зв`язку вз атаками РФ на енергетичну інфраструктуру України саме по собі не може визнаватися поважною причиною невиконання обов`язку, покладеного абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», упродовж значного проміжку часу.

Як убачається з матеріалів справи з січня 2025 року по 01 квітня 2025 року скаржник мав у своєму розпорядженні понад 90 календарних днів для належного та своєчасного виконання відповідного обов`язку.

Разові або періодичні перебої з електропостачанням, які мали місце на території України у вказаний період, не носили безперервного характеру та не позбавляли скаржника можливості обрати будь-який інший день або час для подання декларації, у тому числі з використанням альтернативних джерел електропостачання чи мережевого доступу. Натомість з наявних у справі даних вбачається, що скаржник фактично здійснив усі дії щодо заповнення та подання декларації вже після спливу встановленого законом строку.

Отже, наведені скаржником обставини не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного подання декларації та не можуть бути визнані поважною причиною невиконання обов`язку протягом усього періоду, визначеного законом.

Твердження скаржника про надмірне навантаження на роботі апеляційний суд відхиляє, оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, навіть у разі наявності підвищеного службового навантаження така обставина не звільняє особу від обов`язку дотримання вимог, установлених Законом України «Про запобігання корупції», та не може уважатися поважною причиною для порушення встановлених законом строків подання декларації.

Доводи апеляційної скарги не заперечують як факту несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 , так і висновків суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726 КУпАП, а фактично зводяться до необхідності застосування статті 22 КУпАП, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмеження усним зауваженням.

Надаючи оцінку доводам скарги в цій частині, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 22 КУпАП, у разі малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити особу від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

Разом із тим, посилання сторони захисту на можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю є необґрунтованими, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 1726 КУпАП, не може бути визнано малозначним з огляду на його корупційний характер. Суспільна небезпечність такого правопорушення зумовлена не розміром заподіяної шкоди, а підривом довіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та порушенням принципів відкритості й прозорості публічної служби.

З урахуванням підвищеної суспільної значущості вимог фінансового контролю, а також завдань запобігання та протидії корупції, апеляційний суд зазначає, що хоча стаття 22 КУпАП і не містить прямої заборони на її застосування до адміністративних правопорушень, передбачених статтею 1726 КУпАП, проте з урахуванням конкретних обставин цієї справи, характеру вчиненого правопорушення та мети адміністративної відповідальності підстав для застосування зазначеної норми суд не вбачає.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726 КУпАП, є формальним, тобто таким, для констатації наявності якого не вимагається встановлення наслідків, мотивів чи мети, а настання або відсутність будь-яких суспільно небезпечних наслідків не впливає на наявність складу правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що допущене порушення носить виключно формальний характер, не становить суспільної небезпеки, не заподіяло істотної шкоди державі чи суспільству, зводиться лише до недотримання дисципліни або відсутності належної організованості з боку особи, а також про відсутність умислу та негативних наслідків для держави у зв`язку з тим, що декларацію було подано, хоча і з порушенням установленого законом строку.

За установлених обставин, апеляційний суд робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, відтак апеляційний суд не убачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кочкарьова Сергія Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Н.В. ПОЛІЩУК