Справа № 496/7069/25
Провадження № 3/496/3735/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

07.10.2025 року о 17:27 годині в с. Усатове, вул. Камяниста,63 Одеської області, гр. ОСОБА_1 керував мопедом Honda Dio д.н.з б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода. Від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відео запис. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.5 ПДР України. Вказане правопорушення скоєно вдруге за рік, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судові засідання, не з`явився, викликався до суду судовою повісткою, за адресою вказаною в матеріалах протоколу, але до суду повернулись конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (Постанова КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23).

Водночас інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зважаючи на викладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється зокрема у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи (правова позиція ВС рішення № 560/5541/20 від 17.11.2022.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

ОСОБА_1 не вжив заходів щодо явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, заяву про відкладення слухання справи або розгляд справи у режимі відеоконференції, за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності до суду не звертався.

Таку поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як ухилення та небажання особи брати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, що його стосується.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі матеріалів, обсяг яких є достатнім для прийняття рішення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною другою статті 130 КУпАП, передбачене покарання за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою повторно протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення доказана матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 476406 від 07.10.2025 р., відеозаписом фіксації події, направленням на огляд водія т/з з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 07.10.2025 року, а також постановою Біляївського районного суду Одеської області від 10.02.2025р. №496/601/25, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Довідкою інспектора САП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області майора поліції Стариченко А., за обліковими даними НПУ з адміністративної практики повідомляємо, що гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 07.10.2024р. по 07.10.2025р. притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно бази даних ІПНП «Цунамі» «Посвідчення водія», на ім?я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не видавалось.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Санкція частини 2 статті 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладання штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом, а також з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відомостей про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, протокол не містить. Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не підлягає конфіскації, оскільки матеріалами, що додані до протоколу неможливо підтвердити його право власності.

Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення, керуючись ч. 2 ст. 130 КУпАП та з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, за необхідне застосувати до правопорушника стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом строком на три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки вказане вплине на право власності третьої особи.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на якого накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 23, 24, 30, 33, 40-1, 130, 221, 283, 284 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 копійок.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення 15 денного строку, передбаченого для сплати штрафу, надсилається правопорушником до суду, який виніс постанову про накладення цього штрафу.

У разі несплати правопорушником штрафу у 15 денний строк, з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ст. 308 КУпАП з правопорушника стягується:

-подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскарженою до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М. Буран