П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Фарина Л. Ю. розглянувши матеріали справи, які надійшли від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , військовослужбовця, інспектора прикордонної служби прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 ,

за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2025р. ОСОБА_1 близько 06.35год був затриманий пошуковою групою військової частини НОМЕР_1 за місцем свого проживання з ознаками наркотичного сп`яніння.

Порушник вину визнав та надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Диспозицією ч.2 ст.172-15 КУпАП передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале, легковажне чи несумлінне ставлення до них.

В ході судового розгляду справи було встановлено факт неналежного виконання порушником воїх службових обов`язків, проте виклад фактичних обставин справи, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє спростування в суді.

Вважаю, що в діях правопорушника наявні ознаки порушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, його винність стверджується матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративні правопорушення, рапортом , висновком та письмовими поясненнями, визнання вини самим порушником.

Також, суд звертає увагу на те, що у ст. 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію . Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Отже, особливого періоду не припинено. Таку правову позицію щодо тлумачення поняття особливий період Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та 61-3951св18), 20 лютого 2018 року (провадження 61-4255св18), 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18). По вказане також вказується у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 127/1684/16-к. (провадження № 51-1371 км 18).

Крім цього, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на усій території України введено воєнний стан.

З огляду на викладене, на момент вчинення правопорушення діє особливий період, а тому правопорушник підлягає адміністративній відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Враховуючи особу порушника, характер вчиненого ним правопорушення, вважаю за доцільне застосовувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції вказаної статті.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи особу правопорушника, обставини події, матеріали справи та санкцію статті, вважаю за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді мінімального штрафу.

Керуючись ст.ст.283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-15 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч)грн. 00коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60коп. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Сокальського районного суду.

Суддя: Л. Ю. Фарина