ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/3424/25 Справа № 205/8580/25 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Хоміча Руслана Григоровича на постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця за призовом по мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 25 травня 2025 року о 10.24 год. водій ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Великій Діївській в місті Дніпро, біля буд. № 230, керував транспортним засобом ВАЗ 210700-20 д/н НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, неприродна блідість та звужені зіниці очей, які не реагують на світло, на вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На відеозаписі відсутній факт зупинки поліцейськими транспортного засобу та повідомлення водієві причини такої зупинки, передбачені ст. 35 ЗУ Про національну поліції, тому поліцейські також порушили п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Судом не встановлені фактичні обставини, зокрема наявність у патрульних законних причин зупинки даного автомобіля, натомість допитані поліцейські стверджували в суді, що зупинка була через відсутність пасків безпеки на водієві та його пасажирах, проте відповідні постанови про їх притягнення за це до адміністративної відповідальності не виносилися. Водночас на відеозаписі лейтенант поліції ОСОБА_2 звітувала керівництву засобами зв`язку, що причиною зупинки була загальна перевірка документів. Але в рапорті поліцейського зазначена зовсім інша підстава зупинки.

Крім того, відеореєстратором патрульного зафіксовано фактичне адміністративне затримання водія з метою його доставки в медичний заклад м. Дніпра для огляду на стан сп`яніння або складання протоколу про адміністративне правопорушення без повідомлення йому прав затриманого, зокрема на захист та без оформлення протоколу затримання й обов`язкового повідомлення про затримання Центру безоплатної правничої допомоги. ОСОБА_1 повідомляв, що не розуміє причин для його медичного огляду, оскільки не має ознак сп`яніння, що виконує службові обов`язки і в супроводі свого командира доставляє пораненого бійця до лікарні в м. Кам`янське, через що дуже поспішає. Вказане підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3 в суді першої інстанції. Проте суд взяв до уваги надані покази поліцейських, які при цьому не узгоджуються з матеріалами справи, зокрема щодо ознак сп`яніння. Крім того, жодні ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 на відеозаписі не зафіксовані. Крім того, ОСОБА_1 після підписання протоколу ним, формально відсторонили від керування, проте дозволили надалі везти своїх пасажирів до м. Кам`янського, що також підтвердив вказаний свідок.

На думку захисту, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням права на захист, в порушення вимог ст. 254 КУпАП, тому він є недопустимим доказом.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, про поважні причини своєї неявки не повідомляли та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

До апеляційного суду від захисника подано клопотання про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та про витребування з УПП в Дніпропетровській області технічну документацію на відеокамери патрульних №473344 та 473329. Крім того, в апеляційній скарзі захисник також просить допитати в судовому засіданні повторно військовослужбовця ОСОБА_1 , його командира ОСОБА_3 та інших пасажирів, а також патрульних у якості свідків у справі та витребування для огляду оригінальних відеозаписів.

Апеляційний суд відмовив в задоволенні даного клопотання захисника, враховуючи, що в судовому засіданні в суді першої інстанції за клопотанням захисту були допитані в якості свідків поліцейські ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та командир ОСОБА_3 , при цьому захисник не наводить належних обґрунтувань необхідності повторного допиту вказаних осіб. Також в суді першої інстанції захисник не заявляв під час судового розгляду клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не наводить обставин, які перешкодили йому це зробити, натомість вказує лише, що ці особи можуть дати свідчення в суді щодо обставин даного правопорушення.

Неаргументованим також є клопотання в частині витребування відеозаписів з відеореєстраторів поліцейських, оскільки до матеріалів справи долучені дані відеозаписи, які є відтворюваними та на яких зафіксовані обставини події, що досліджувалися судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина повністю доведена та підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що 25 травня 2025 року о 10.24 він дійсно перебував за кермом та керував транспортним засобом ВАЗ 2107 по вул. Великій Діївській в місті Дніпро, де був зупинений працівниками поліції, які під час перевірки документів висловили підозру, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння за ознаками неприродної блідості та звужених зіниць очей, які не реагують на світло. Поліцейські запропонували йому пройти огляд у встановленому порядку в закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився, пояснивши свою відмову тим, що вживає на постійні основі сильнодіючі лікарські препарати.

Суд першої інстанції належним чином оцінив обставини, які зафіксовані на відеозаписі та дійшов обґрунтованого висновку, що вони у повній мірі відповідають обставинам, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення, а також поясненням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , безпосередньо наданими ними в ході судового розгляду.

Позиція захисту в суді першої інстанції зводилася до того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я за наказом командира ОСОБА_3 , обумовленого необхідністю виконання покладеного на них обов`язку військової служби, яку суд обґрунтовано спростував в постанові та розцінив пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 як недостовірні та суперечать обставинам, зафіксованих на відеозаписі.

На відеозаписі зафіксовано категорична відмова ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, яку останній обґрунтував тим, що він на постійній основі приймає лікарські препарати.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 повідомляв, що не розуміє причин для його медичного огляду, оскільки не має ознак сп`яніння, що виконує службові обов`язки і в супроводі свого командира доставляє пораненого бійця до лікарні в м. Кам`янське, через що дуже поспішає, не підтверджується матеріалами справи та спростовується наявним відеозаписом.

Аналогічні доводи захисника були предметом перевірки судом першої інстанції, яким надана належна оцінка, з чим погоджується і апеляційний суд.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП окреслює обставини, які підлягають доказування в межах даної категорії справ, зокрема, що особа керувала транспортним засобом (виконувала функції водія), мала ознаки відповідного сп`яніння та в порушення обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку, а саме проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу або проходженням медичного огляду, тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав.

Аналізуючи доводи захисника, що жодних ознак сп`яніння на відеозаписі не зафіксовано, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вони мають характер суб`єктивних оцінок апелянта. Крім того, відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції встановлення наявності або відсутності у водія ознак сп`яніння віднесене до компетенції поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України. Незгода водія із наявністю в нього ознак сп`яніння не звільняє його від обов`язку, передбаченого п. 2.5. ПДР, виконати вимогу поліцейського про проходження відповідного огляду.

Не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи доводи апеляційної скарги щодо фактичного адміністративного затримання водія без повідомлення йому прав затриманого, зокрема права на захист та без оформлення протоколу затримання й обов`язкового повідомлення про затримання Центру безоплатної правничої допомоги.

Твердження апелянта, що судом не встановлено наявність у патрульних законних причин зупинки транспортного засобу не можуть бути підставою для скасування постанови суду, зважаючи на те, що апеляційні доводи у цій частині не спростовують правильності висновків суду та не нівелюють порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР, а отже не звільняють останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи в межах доказування у даній категорії справ, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які захист тлумачить на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам апеляційної скарги викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Хоміча Руслана Григоровича залишити без задоволення.

Постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун