Справа № 298/1549/25
Номер провадження 3/298/999/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року с-ще Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., за участі захисника - адвоката Миня Г.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м.Суми, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого як ВПО в АДРЕСА_2 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №012132Е від 13 листопада 2025 року, 13.11.2025 о 13:10 хв на околиці населеного пункту Жорнава Ужгородського району Закарпатської області на відстані 5300 метрів до лінії державного кордону на напрямку 31 прикордонного знаку Словацької Республіки було виявлено та затримано в межах контрольованого прикордонного району ІПС ВМО с-нт Шугай, гр.України ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання повторо не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся.

Суд зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №012132Е від 13 листопада 2025 року, складеному стосовно ОСОБА_1 міститься підпис останнього про ознайомлення з тим, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Великоберезнянському районному суді.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, знаючи, що в провадженні суду знаходиться відповідна справа, про що свідчать наведені вище обставини.

За таких обставин, неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Ємельяненко Р.С. 24.12.2025 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення не визнає, вину за ч.1 ст.204-1 КУпАП не визнає та просить закрити провадження у справі.

За змістом ст.268КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 204-1 КУпАП України, не є обов`язковою.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП вважає, що дану справу може бути розглянуто.

23 грудня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від захисника ОСОБА_1 адвоката Миня Г.І. надійшло клопотання про закриття адміністративного провадження.

В обґрунтування клопотання зазначила, що вважає винесений протокол незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, а провадження у справі №298/1549/25 закриттю у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Зазначила, що у протоколі відсутні будь-які відомості про подолання інженерних або природних загороджень, рух безпосередньо у напрямку лінії державного кордону, спроби обходу пунктів пропуску, приховання від прикордонного контролю чи інші дії, що могли б свідчити про наявність умислу на незаконний перетин кордону. Не долучено схем місцевості, GPS-координат, фото-чи відео фіксації, показань свідків або понятих, а також відомостей про використання технічних засобів фіксації. Посилання посадової особи виключно на перебування особи на відстані 5300 метрів від лінії державного кордону не може розцінюватися як доказ спроби його перетину та саме по собі не утворює об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП. Крім того, істотною та показовою обставиною є те, що ОСОБА_1 було знято з пасажирського потягу сполученням Київ-Ужгород, який прибув на станцію Кострино, в якому він прямував до міста Ужгород. Зазначений факт об`єктивно підтверджує відсутність будь-яких активних дій, спрямованих на незаконний перетин державного кордону, оскільки перебування особи у пасажирському поїзді загального користування та рух у складі такого поїзда свідчать про відкритий, публічний та законний спосіб пересування, несумісний із поняттям «спроби незаконного перетину кордону». Сам по собі факт зняття особи з поїзда виключає наявність дій, які могли б бути кваліфіковані як безпосередньо спрямовані на подолання лінії державного кордону поза пунктами пропуску. Фактична мета перебування у відповідному регіоні мала виключно законний характер і була пов`язана з оформленням статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується подальшою постановкою на облік як ВПО у місті Ужгород, перебуванням на військовому обліку та наявністю обліку у системі «Резерв+». Жодних доказів наявності прямого умислу на незаконний перетин державного кордону матеріали справи не містять.

До клопотання захисник долучила копію посадкового документа від 10.11.2025; копію військово-облікового документу Ємельяненко Р.С.; копію витягу з Резерв+ ОСОБА_1 ; копію довідки від 01.12.2025 №2110- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_1

24.12.2025 через канцелярію суду захисник Миня Г.І., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала заяву про закриття провадження у справі. Незаконного перетинання або спроби незаконного перетинання державного кордону України не здійснював, умислу на вчинення правопорушення не мав, що підтверджується відсутністю належних і допустимих доказів у матеріалах справи.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Миня Г.І. справу просила розглядати за відсутності ОСОБА_1 . Пояснила, що ОСОБА_1 являється внутрішньо-переміщеною особою, який приїхав з м. Суми. В Ужгороді він уклав договір оренди житла і поїхав у Київ, щоб забрати свої речі. В нього були квитки на поїзд, у Кострині до нього підійшли прикордонники, запитали документи і наказали вийти з потягу. Потім його відвезли у прикордонний відділ, він навіть не знав куди. Сказали підписати заяву про відмову від адвоката, тому що це займе багато часу. Його затримали на 20 хв і відпустили. Наміру перетинати кордон у ОСОБА_1 не було. Вилучені речі, згідно протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, йому повернули.

Заслухавши пояснення адвоката Миня Г.І., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтями 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 у вчиненні такого і чи підлягає він адміністративній відповідальності, суддя виходить з наступного.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом (ч. 1-3 ст.7 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Положеннями ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ст.12 цього Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 за № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Положеннями КУпАП визначено, що склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

За протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, зокрема, зазначено, що 13.11.2025 о 13:10 хв на околиці населеного пункту Жорнава Ужгородського району Закарпатської області на відстані 5300 метрів до лінії державного кордону на напрямку 31 прикордонного знаку Словацької Республіки було виявлено та затримано в межах контрольованого прикордонного району ІПС ВМО с-нт Шугай, гр.України ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено протокол про адміністративне затримання від 13 листопада 2025 року; фотокопію паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; схемою затримання; рапорт старшого зміни прикордоннів нарядів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ОСОБА_2 ; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 13 листопада 2025 року; заявою ОСОБА_1 від 13.11.2025, в якій він зазначив, що не потребує послуг адвоката з центру безоплатної вторинної правової допомоги.

Вказані матеріали справи не містять належних даних щодо умисних дій ОСОБА_1 спрямованих на спробу перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Перебування ОСОБА_1 у контрольованому прикордонному районі без надання належних та допустимих доказів, не може свідчити про те, що він здійснив спробу незаконно перетнути державний кордон України. Сам по собі факт присутності особи у населеному пункті поряд із державним кордоном, не доводить умислу цієї особи на незаконний перетин кордону і факт спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Доказів про те, що ОСОБА_1 рухався в напрямку державного кордону, оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути кордон, матеріали справи не містять. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 . Крім цього, ОСОБА_1 був затриманий у світлу пору доби.

Крім того, при затриманні ОСОБА_1 у нього не було виявлено предметів, що могли б прямо чи опосередковано вказувати на намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, спорядження для проходження гірським маршрутом, гідрокостюм тощо), від працівників Державної прикордонної служби не тікав.

Доказів, які б беззаперечно вказували на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення матеріали справи не містять.

Жоден із долучених до протоколу доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, наявності у нього умислу на незаконне перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Також суд звертає увагу на вік ОСОБА_1 , що свідчить про те, що він є призовником та може бути мобілізований на військову службу лише за його згодою, що в свою чергу також дає підстави вважати про відсутність у нього намірів на незаконний перетин державного кордону.

Більше того, наданими захисником Миня Г.І. письмовими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 має місце реєстрації як внутрішньо-переміщена особа, є військовозобов"язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Частина 2 статті 251 КУпАП закріплює обов`язок осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, збирати докази.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності в частині названого обвинувачення, суддя приходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, суд у даній справі дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, відтак провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі суд також зазначає, що відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадових осіб органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення вичерпані.

Керуючись ч.1 ст.204-1, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.