Апеляційне провадження № 33/824/4039/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Проведеною перевіркою Київським міським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки НП України встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду інспектора взводу N? 1 роти N? 1 батальйону N? 4 полку N? 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України, маючи спеціальне звання старший лейтенант поліції, будучи суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», порушив вимоги п.2, п.7 ч. 1 ст. 46, даного Закону, а саме в щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Таким чином, інспектор взводу N? 1 роти N? 1 батальйону N? 4 полку N? 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України Юхименко Віталій Юрійович, в порушення вимог п. 2, п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у розділі 3 «Об?єкти нерухомості» та розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації за 2023 рік вказав недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 484 109,86 грн., тобто вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дата та час вчинення правопорушення: 16.03.2024 о 21.29 год., тобто дата та час фактичного подання електронної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Дата виявлення правопорушення: момент, коли уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією зібрано та проаналізовано фактичні дані, на підставі яких можливо зробити висновок про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення - 12.12.2024.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000, 00 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням 20 червня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є відсутність в діях суб`єкта декларування умислу на подання недостовірної інформації та складу адміністративного правопорушення; закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 38 КУпАП.

У судове засідання, призначене на 20 листопада 2025 року, з`явився прокурор Кузько Н.В., який просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану постанову - без змін.

За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Законодавець чітко визначив, що не усі правопорушення правил декларування можуть бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №19/2024 від 12.12.2024 року ОСОБА_1 , у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 року зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме на суму 484 109,86 грн.:

-у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації суб`єкт декларування не зазначив відомостей про квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві користування, що підтверджується поясненнями суб`єкта декларування та відомостями, зазначеними у розділі 2.1. «Інформація про суб`єкта декларування» у полі «Місце фактичного проживання або поштова адреса, на яку Національне агентство з питань запобігання корупції може надсилати кореспонденцію суб`єкту декларування», та на праві власності його матері ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2009 № 1-3103 (далі у цьому пункті свідоцтво про право на спадщину);

-у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації суб`єкт декларування не зазначив відомостей про дохід, отриманий ним у вигляді виграшів та призів (крім виграшів та призів у державну грошову лотерею в розмірах, передбачених у п. п. 165.1.46 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу) від ТОВ «СПЕЙСИКС» (), у розмірі 11 570,00 грн, що підтверджується відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. ОСОБА_1 , при поданні декларації зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на суму 159 прожиткових мінімумів (484 109,86 грн) для працездатних осіб, що є достатніми ознаками для притягнення до адміністративної відповідальності в межах ч. 4 ст. 1726 КУпАП.

У той же час колегія суддів звертає увагу, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є місцем фактичного проживання ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 16.06.2024 року, однак не перебуває у його власності. Зазначене житлове приміщення належить на праві приватної власності матері суб`єкта декларування - ОСОБА_2 та набуте нею у порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.08.2009 року, з відповідним реєстраційним написом про державну реєстрацію права власності від 04.09.2009 року.

Колегія суддів звертає увагу на неможливість констатації наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно з приміткою до статті 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає виключно у разі, якщо відомості, подані у декларації, відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 16.03.2024 року становив 3 028,00 грн, а отже межі адміністративної відповідальності складають від 302 800,00 грн до 1 514 000,00 грн.

Разом з тим, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, як розмір викривлення відомостей було безпідставно взято вартість усього об`єкта нерухомості, який належить на праві власності іншій особі. При цьому у протоколі не заперечується, що ОСОБА_1 є лише користувачем зазначеної квартири.

Апеляційний суд зважає на те, що не можна ототожнювати вартість нерухомого майна як об`єкта права власності з вартістю права користування таким майном.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна та майнових прав є окремим процесом визначення їх вартості. Згідно з абзацом третім частини другої цієї ж статті, право користування визнається майновим правом, яке підлягає самостійній оцінці та не є тотожним праву власності. Водночас жодної оцінки вартості майнового права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 уповноваженою особою проведено не було, а вартість квартири як об`єкта права власності безпідставно ототожнено з вартістю користування нею.

Крім того, з урахуванням положень законодавства про декларування, при зазначенні права користування об`єктом нерухомості обов`язок декларування вартості такого об`єкта не встановлений, що опосередковано підтверджує неможливість визначення розміру викривлення відомостей шляхом врахування вартості всього майна.

За таких обставин суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не встановив фактичних обставин щодо вартості права користування квартирою, що є необхідною складовою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягало закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Крім наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо порушення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та неможливості прийняття позиції прокурора, відповідно до якої днем виявлення адміністративного правопорушення слід вважати дату складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент її розгляду закінчилися строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, датою та часом вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення визначено 16 березня 2024 року о 21:29 год., тобто момент фактичного подання електронної декларації. Водночас уповноважена особа вказала, що днем виявлення правопорушення слід вважати дату складання протоколу №19/2024 від 12 грудня 2024 року, оскільки лише після з`ясування всіх необхідних обставин нібито стало можливим встановити наявність складу адміністративного правопорушення.

Суд не може погодитися з таким підходом, оскільки дата складання протоколу про адміністративне правопорушення не може автоматично ототожнюватися з датою виявлення правопорушення. Протокол є процесуальним документом, який фіксує вже встановлені обставини правопорушення, тоді як виявлення правопорушення є самостійним юридичним фактом, що передує складанню протоколу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі №166/46/17, у якій зазначено, що момент виявлення правопорушення не тотожний моменту оформлення відповідних процесуальних документів.

Разом з тим апеляційний суд зауважує, що чинне законодавство не містить чіткого визначення поняття «день виявлення правопорушення». За таких умов, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд зобов`язаний застосовувати практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Суд наголосив, що у разі неоднозначного або множинного тлумачення норм національного законодавства органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи. Відсутність чіткості та передбачуваності правового регулювання порушує вимогу «якості закону» та створює ризик свавільного втручання з боку держави.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки стосовно ОСОБА_1 стало повідомлення громадянина, яке 30 квітня 2024 року було скероване до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. 06 травня 2024 року заступником начальника відділу протидії корупції Київського міського управління ДВБ НП України було відібрано пояснення у ОСОБА_1 , у яких він прямо повідомив про користування квартирою, що належить його матері, та про причини незазначення відповідних відомостей у розділі 3 декларації.

Крім того, 07 травня 2024 року уповноваженою посадовою особою складено доповідну записку, у якій вже зафіксовано обставини, що згодом стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, не пізніше початку травня 2024 року уповноваженому органу було відомо про всі істотні фактичні дані, які, на його ж переконання, свідчили про наявність ознак адміністративного правопорушення.

В подальшому орган, який склав протокол - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, направив для перевірки зібрані матеріали до Управління проведення повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції.

Саме закінчення перевірки НАЗК, які відбулося шляхом затвердження заступником Голови Національного агентства з питань запобігання корупції Обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 17 жовтня 2024 року, з точки зору апеляційного суду і є датою остаточного виявлення адміністративного правопорушення. І саме протягом шести місяців з дати 17 жовтня 2024 року, тобто до 17 квітня 2025 року суб`єкта декларування мало бути притягнуто до адміністративної відповідальності, чого зроблено не було.

Шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений частиною 4 статті 38 КУпАП, сплив у квітні 2025 року. Усупереч зазначеному постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було ухвалено 11 червня 2025 року.

Оскільки на момент ухвалення постанови судом першої інстанції строки притягнення до адміністративної відповідальності вже закінчилися, Солом`янський районний суд міста Києва безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

В той же час дана обставина не є вирішальною в даному випадку, оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження саме у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неналежним чином оцінив надані докази, що мають значення для правильного вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що спростовують обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, не доведена, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба