Справа № 484/3882/25 Головуючий у першій інстанції Шикеря І.А.
Провадження № 33/812/584/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 13 липня 2025 року серії ЕПР1 №389917, 13 липня 2025 року о 00 год. 47 хв. в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння кінцівок рук, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою прилада «Драгер 6820» водій відмовився. Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в Первомайській КП ПЦМБЛ, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що самого лише протоколу про адміністративне правопорушення не достатньо для доказування винуватості особи. Сам по собі протокол не доводить правомірності рішення поліцейського і не звільняє останнього від доведення його правомірності іншими доказами, з числа передбачених статтею 251 КУпАП. Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР, що слідує із протоколу не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. При цьому, апелянт посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Відеозапис, який міститься на ДВД диску, не можна вважати допустимим доказом. На відеозаписі відсутній факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за обставин викладених в протоколі. Наявний в матеріалах справи відеозапис складається з двох файлів, які не відображають подію та обставини, яка зафіксована в протоколі від 13 липня 2025 року. Відеозапис не є безперервним та не відтворює всього процесу з моменту фіксації правопорушення до моменту складання протоколу з роз`ясненням прав та обов`язків, є обмеженим та малоінформативним.

До матеріалів справи органом поліції долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, однак на ньому зафіксована подія, яка мала місце 14 липня 2025 року, інших відеозаписів та доказів на підтвердження події, яка мала місце 13 липня 2025 року не надано. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що у відповіді наданої на запит адвоката зазначено, що подія фіксувалась на відеореєстратор встановлений в службовому автомобілі поліцейського.

Відповідно до даних протоколу в п. «Технічний засіб відеозапису» зазначено: відеозапис №/68, який не відповідає номеру технічного запису на який здійснено відеозапис, який наявний в матеріалах справи. В п. 15 протоколу під назвою: «Тимчасово вилучені документи» вказано, що не вилучалося посвідчення водія НОМЕР_2 , яке було показано через систему Дія, що не узгоджується з інформацією, яка зафіксована на наявному в матеріалах справи відеозапису, оскільки на відеозаписі чітко видно пред`явлення посвідчення водія в паперовому вигляді, а не через систему Дія, що свідчить про неузгодження інформації наявної в протоколі та зафіксованої на відеозапису.

Апелянт зазначає, що беззаперечних доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП саме 13 липня 2025 року о 00 год. 47 хв. суду не надано. Свідки події відсутні та не залучались.

ОСОБА_1 вважає, що висновок суду про доведеність його вини з посиланням на відеозапис не є слушним. Рішення суду не може гуртуватись на припущеннях та суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості. Вважає, що суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту, щодо порушення порядку оформлення протоколу та відсутності доказів узгоджених між собою, якими доводиться його вина. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Зазначена правова позиція викладена ВС КАС у постанові від 28 травня 2020 року в справі №524/4668/17.

Також апелянт зазначає, що матеріали справи не містять відповідних документів щодо його відсторонення від керування транспортним засобом, а саме акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Зазначає, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призводить до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апелянт вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належним чином, відповідно, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема, шляхом здійснення телефонограми на номер телефону, який зазначений ОСОБА_1 особисто в поясненнях та заяві (а.с.6,21), а також шляхом надіслання повідомлення на електронну адресу захисника ОСОБА_1 Вяловій І.М. (а.с. 52 зворот).

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389917 від 13 липня 2025 року, вбачається, що водій ОСОБА_1 , 13 липня 2025 року о 00 год. 47 хв. в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, керував транспортним засобом «BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння кінцівок рук, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою прилада «Драгер 6820» та від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в Первомайській КП ПЦМБЛ, водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Особу встановлено з посвідчення водія НОМЕР_2 .

Від ознайомлення під підпис зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено, «на окремому аркуші». При цьому, будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав. (а.с.1).

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений відеозаписом з відео реєстратора патрульного автомобіля та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який доданий до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №389917 (а.с.9).

З відеозапису, що міститься на DVD диску вбачається, що співробітники патрульної поліції із увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольорів наздоганяють «BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 . На відеозаписі зафіксовано, як одразу після зупинки транспортного засобу поліцейські підійшли до автомобіля та повідомили водію причину зупинки, а саме порушення частини 1 статті 122 ПДР (заїзд під знак «в`їзд заборонено»), а також пересування в комендантську годину.

З наданих водієм документів було встановлено особу ОСОБА_1 .

Далі, під час спілкування, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що чує від нього запах алкоголю із ротової порожнини, та запропонував останньому, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою « Алкотестера Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відмовився (час запису 11:05:54, файл від 14.07.2025).

Тоді працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі, на що останній також відмовився (час запису 11:06:22, файл від 14.07.2025). Після цього поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови пройти у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП за порушення вимог пункту 2.5 ПДР. Також поліцейський роз`яснив водієві права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП.

Отже, співробітник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

А тому доводи апелянта про те, що на відеозаписі відсутній факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за обставин викладених в протоколі, що виключає склад адміністративного правопорушення, крім того відеозапис не є безперервним та не відтворює всього процесу з моменту фіксації правопорушення до моменту складання протоколу з роз`ясненням прав та обов`язків, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення 13 липня 2025 року, в повній мірі відображені на відеозапису, доданому до матеріалів справи.

Посилання апелянта на те, що дата складання протоколу не співпадає з датою подій, що фактично відбувались та які відображено на відеозапису, а отже такий доказ, на думку апелянта, є недопустимим та необґрунтованим.

На DVD диску, який знаходиться в матеріалах справи, містяться два відеофайли, при цьому на першому відеофайлі зафіксовано відео з відеореєстратора патрульного автомобіля, датоване 13 липня 2025 року, на якому працівниками поліції зафіксовано зупинку 13 липня 2025 року автомобіля BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 по вул. Вінграновського в м. Первомайськ, а на другому відеофайлі міститься відео з нагрудного відеореєстратора поліцейського, датоване 14 липня 2025 року, на якому зафіксований факт відмови ОСОБА_1 на вимогу співробітника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі охорони здоров`я.

Всі ці відеозаписи цілком узгоджуються між собою щодо дати, часу і послідовності подій. Вони є безперервними, оскільки кожен наступний відеофайл є продовженням попереднього відеофайлу.

Неточності в фіксації дати на відеофайлі з нагрудних камер патрульних поліцейських апеляційний суд розцінює як помилки технічного характеру в роботі камери. Події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення 13 липня 2025 року, в повній мірі відображені на відеозаписах, доданих до матеріалів справи. Тому дані неточності ніяким чином не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Отже, вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі щодо безперервності запису з моменту коли поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду та складання протоколу.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Зазначеним вище відеозаписом також спростовуються твердження апелянта, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису чітко видно, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Отже, зафіксовані на вказаному вище відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і порушення останнім вимог пункту 2.5 ПДР, чим спростовують доводи його апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи пояснень будь-яких свідків, є необґрунтованими, оскільки відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння зафіксована працівниками поліції за допомогою відеозапису, тому, згідно з положеннями статті 266 КУпАП, проведення такого огляду у присутності свідків за умови застосування технічного засобу відеозапису, не вимагається.

Доводи апеляційної скарги, що в пункті протоколу «Технічний засіб відеозапису» зазначено: відеозапис №/68, який не відповідає номеру технічного запису на який здійснено відеозапис, суперечать матеріалам справи, зокрема, відомостям, які викладені в листі начальника Первомайського РВ поліції, в якому підтверджено зазначений в протоколі номер відеореєстратора (а.с. 35).

Посилання апелянта на невідповідність запису в протоколі про те, що посвідчення водія перевірялось в Дії, а також відсутність в матеріалах справи акту тимчасового затримання транспортного засобу ОСОБА_1 , не можуть вважатись достатніми для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389917 від 13 липня 2025 року, відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля та з нагрудної камери поліцейського, рапорту поліцейського, направлення на огляд водія транспортного засобу та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський