Провадження № 33/4823/938/25
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Костюченка П.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Костюченка П.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 25 липня 2025 року, о 23 год. 46 хв., у місті Чернігові, по вул. Стрілецька, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», результат - 0,58%, водій з результатом не згоден. Після чого огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі, результат позитивний, що підтверджується висновком лікаря-нарколога КНП «ЧОПНЛ» №982 від 26.07.2025, чим ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Костюченко П.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відбулася безпідставно. Захисник вважає недопустимими доказами роздруківку з приладу алкотестера «Drager», оскільки відсутні сертифікати на вимірювальну техніку, та висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, так як він не містить інформації щодо кількості проміле, а також даний висновок складений лікарем (фельдшером), а не лікарем-наркологом. Апелянт вказує, що поліцейський є зацікавленою собою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. Також місцевим судом не було враховано наявність у ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій та те, що він є інвалідом ІІІ групи, у зв`язку з чим з нього помилково стягнуто на користь держави судовий збір, що суперечить п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення захисника Костюченка П.Ю., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №402803 від 26.07.2025, ОСОБА_1 , 25 липня 2025 року о 23 год 46 хв, у місті Чернігові, по вул. Стрілецька, 1, керував транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», результат - 0,58% (проміле), водій з результатом не згоден. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у лікарні, результат позитивний, що підтверджується висновком лікаря-нарколога №982 від 26.07.2025, чим ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.5).

Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним з джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №982 від 26.07.2025, складеного лікарем-наркологом КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_1 на момент огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.9).

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у поліцейських виникла підозра про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, про що йому було озвучено. Після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», водій погодився. Результат тесту становив 0,58 проміле. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був не згодний з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу, його доставили до медичного закладу. За наслідками проведеного огляду в КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» у водія ОСОБА_1 було констатовано стан алкогольного сп`яніння. Після цього, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його права та повідомив, що стосовно нього буде складено адміністративний протокол за ст.130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апелянта про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння є недопустимим доказом, оскільки не містить інформації щодо кількості проміле, а також даний висновок складений лікарем (фельдшером), а не лікарем наркологом не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, медичний огляд був проведений у спеціалізованому лікувальному закладі лікарем-наркологом, у кваліфікації якої суд не мав підстав сумніватися, висновок виготовлений на офіційному бланку, як того вимагають положення Інструкції.

Крім того, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння в медичному закладі відбувався не тільки за допомогою технічних заходів, а й на підставі встановлення зовнішнього вигляду, поведінки, стану свідомості, мовної здатності вегето-судинних реакцій, рухової сфери обстежуваної особи тощо. Тобто, висновок про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння здійснений лікарем на підставі комплексу об`єктивних показників, і використання технічних засобів є тільки часткою такого дослідження. Тому оспорювання стороною захисту такого висновку, є необґрунтованим.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Посилання апелянта, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а отже на підставі п.12, ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору під час виконання службових обов`язків, не є слушними, з наступних міркувань.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справив усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків стосовно військовослужбовців у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

З огляду на те, що подія за участю водія ОСОБА_1 мала місце не під час виконання ним службових обов`язків, а відтак він не звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, відповідно до пункту 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Костюченка П.Ю. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний