Єдиний унікальний номер 758/9622/24
Апеляційне провадження № 33/824/3362/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу Енергетичної митниці Державної митної служби України на постанову Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , директора ТОВ «Єврогрінгаз»,

за ч. 1 ст. 483 МК України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0286/90300/24 від 26.06.2024 року, 18.04.2023 через пункт пропуску «Ягодин - Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці з Литовської Республіки транспортним засобом р.н. НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , підприємство перевізник ТОВ «Єврогрінгаз» (), на митну територію України на адресу ТОВ «Єврогрінгаз» (Київська обл., Фастівський р-н, смт. Калинівка, вул. Залізнична, буд. 164, ) ввезено товар «газ нафтовий скраплений автомобільний» у кількості 18,500 тон, 34,387 тис. л при 15 С, вартістю 9,065 тис. Євро.

Переміщення товару через митний кордон України було здійснено на підставі наступних документів:

- митної декларації типу «IM 40 ЕА» поданої до митного оформлення 16.04.2023 №23UA77U3;

- товаротранспортної накладної CMR від 15.04.2023 № LPG24346;

- рахунку (invoice) від 15.04.2023 № LPG 24346;

- сертифікату якості від 09.04.2023 № 163882_5024248;

- зовнішньоекономічного контракту від 31.08.2022 № 1.

Зазначений товар був оформлений в Енергетичній митниці та випущений у вільний обіг за митною декларацією типу «IM 40 EA» № 23UA77U3.

Відповідно до умов контракту від 31.08.2022 № 1, продавцем та відправником товару є литовське підприємство UAB «LPG Logistika» (Morkunu g. 2-2, Sangailu k., LT-58122, Kedainiu r.), одержувачем та покупцем є ТОВ «Єврогрінгаз».

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду енергетична митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, прийняти нову постанову про визнання директора ТОВ «Єврогрінгаз» ОСОБА_1 винним в порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил 363 898,11 грн. з конфіскацією цих товарів.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

По своїй суті позиція апелянта, висловлена в апеляційній скарзі, в переважній більшості співпадає з доводами та обґрунтуваннями, які він висловлював в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

У своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо суд звертає увагу на те, що диспозиція ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України полягає у переміщенні або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

З пояснень Енергетичної митниці вбачається, що вони інкримінували ОСОБА_1 переміщення таких товарів з поданням митним органам як підстави для переміщення таких товарів підробленого документу чи документ, одержаного незаконним шляхом або такого, що містить неправдиві відомості, у даному випадку - щодо ваги (кількості) та якості товару.

При цьому з пояснень представника митниці, а також зі змісту протоколу митного органу вбачається, що такими документами, що містять неправдиві відомості щодо ваги та якості товару, митний орган вважає сертифікат (паспорт) якості від 09.04.2023 року № 163882_5024248.

В той же час вчинені ОСОБА_1 дії формально не становлять склад інкримінованого йому правопорушення, оскільки вказаний сертифікат якості не містить відомостей щодо ваги (кількості) товару.

Суд вбачає, що у разі встановлення факту переміщення товарів не тої якості, яка зазначена у сертифікаті, ОСОБА_1 могло би бути інкриміноване подання неналежного сертифікату якості, однак для цього необхідно було встановити, що товар який перевозився фактично не відповідав заявленій якості, що можливо довести лише під час проведення відповідних експертиз, чого енергетичною митницею здійснено не було.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги і не може самостійно ні змінити, ні уточнити його.

За таких умов висновок суду першої інстанції з даних підстав є належним.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці Державної митної служби України залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба