Справа № 510/335/25
Провадження № 3/510/553/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Рені

Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглядаючи матеріали, що надійшли від впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродж. с. Новосільське Ренійського району Одеської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, протягом року не піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, зміст ст. 268 КУпАП роз`яснено, клопотань не надходило,-

за ч. 1 ст. 2041 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В

07.02.2025 р. о 13 год. 40 хв. на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на відстані 800 м. від ДКУ з Румунією, в районі п/зн № 1352, було виявлено ОСОБА_1 , який рухався на напрямку Україна - Румунія, тим самим намагався незаконно перетнути ДКУ із Румунією поза пунктом пропуску через ДКУ, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991р. Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, який був направлений до суду для розгляду.

В судове засідання не явився, причини його неявки суду не відомі. Від надання письмових пояснень відмовився у присутності двох свідків.

До матеріалів адміністративної справи були додані наступні докази: протокол про адмінправопорушення від 07.02.2025р.; рапорти працівників прикордонної служби від 07.02.2025р. та 08.02.2025р.; копія паспорту громадянина України, оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; план-схема виявленого правопорушення.

Інших доказів на момент розгляду справи суду не надано.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд прийшов до висновку, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як вже зазначалось вище, об`єктивною стороною досліджуваного правопорушення, є перетин або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає ДКУ та бажає вчинити такі протиправні дії.

Так охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України - це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи намагався ОСОБА_1 перетнути державний кордон України у незаконний спосіб.

Так відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №264191 від 07.02.2025 року зазначено, що 07.02.2025 року о 13.40 годині на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на відстані 800 м. від лінії ДКУ в районі п/зн № 1352 було виявлено ОСОБА_1 , який рухався в напрямку з України на Румунію у межах прикордонної зони України і тим самим намагався незаконно перетнути ДКУ із Румунією поза пунктом пропуску через ДКУ.

На підтвердження зазначеного до матеріалів справи надані рапорти працівників впс, копія паспорту громадянина України, оформленого на ім`я ОСОБА_1 . План-схема виявленого правопорушення суду надана. Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Будь-яких доказів щодо того, що ОСОБА_1 знаходився на ділянці території України, яка є у близькості із лінією перетину ДКУ із іншими державами суду не надано. У протоколі про адмінправопорушення вказано, що ОСОБА_1 був зупинений на відстані 800 м. від лінії ДКУ в районі прикордонного знаку №1352, ця відстань не є найбільш приближеною до лінії ДКУ у зв`язку із чим, з у рахуванням того, що чоловік мешкає в с.Новосільське та працює в межах Ізмаїльського району, слід припустити, що фізична особа дійсно може знаходитися на цій відстані від ДКУ не тільки з метою його незаконного перетину. Оцінка дій ОСОБА_1 дає підстави припускати, що у нього не було намірів на спробу перетинання ДКУ на час його затримання, він не вчинив жодних дій, які б свідчили про його неправомірні наміри.

Крім того, відповідно до ст. 22 ЗУ "Про державний кордон України" передбачено, що прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів. У цих межах Кабінетом Міністрів України встановлюється спеціальний прикордонний режим щодо заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону України.

З адмінпротоколу виходить, що ОСОБА_1 був зупинений на відстані приблизно 800 м. від лінії ДКУ із Румунією, в районі прикордонного знаку №1352. Лише сам факт перебування ОСОБА_1 на відстані 800 метрів від лінії ДКУ не може свідчити про намір ОСОБА_1 на незаконний перетин ДКУ, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази спроби перетину державного кордону України, постановою КМУ №1199 від 03.08.1998 р. та № 890 від 04.08.2021 р. не встановлено заборону перебування чи пересування громадян в контрольованих прикордонних районах, а лише зазначено обов`язковість наявності в них документів, що підтверджують особу (і такий документ ОСОБА_1 мав, про що зазначено у протоколі про адмінправопорушення). Таким чином,ОСОБА_1 мав при собі такі документи (а якщо цих документів було недостатньо, то відносно нього повинен був бути складений адмінпротокол за порушення прикордонного режиму (копія постанови про порушення прикордонного режиму до матеріалів даної справи не додана, тому суду невідомо, була вона винесена чи ні )), отже перебував і рухався в контрольованому прикордонному районі відносно правомірно (мав документи при собі, але не у повному обсягу) і підстав бути звинуваченим в намаганні незаконно перетнути державний кордон не надавав.

Окремо суд хотів звернути увагу і на такий письмовий доказ, що був доданий до адмінматеріалів, як довідка щодо проведення інтерв`ювання затриманого правопорушника на ділянці відповідальності ДПСУ. Вищевказана довідка є оформленою працівником оперуповноваженим ПОРВ (з м.д. н.п. Рені) ГОРВ, містить його підпис. Аналізуючи зміст даної довідки, суд зазначає, що вона оформлена та викладена у вигляді міркувань, висновків, складених допитувачем, зроблених останнім начебто за результатами інтерв`ювання затриманої особи, яку начебто підозрюють у намірі порушити ДКУ. Проведення таких дій та отримання певної інформації ґрунтується на проведенні опитування (фактично вільному допиті) такої затриманої особи, причому, процес такого інтерв`ювання у довідці належним чином не зафіксований, не відповідає самій формі проведення інтерв`ювання. Положеннями КУпАП не передбачено такого письмового доказу, як інтерв`ювання особи, ним передбачено отримання письмових пояснень від особи, що вчиненого правопорушення, ці докази не є тотожними, більш того вони різняться між собою, як за своєю процесуальною природою, так і за змістом та волевиявленням особи, що допитують. Письмові пояснення особи надаються нею з власної волі, на власний розсуд, підписуються нею (або оформлюється відмова від них), будь-якої обов`язкової форми та наперед продуманих питань не мають. Інтерв`ювання це форма процесуального «полегшеного» допиту, яке, як правило майже завжди фіксується на відео, передбачаю наявність одного або двох допитувачів і найчастіше, як правило, використовується під час розслідування кримінальних правопорушень. З урахуванням вищенаведеного, суд не може брати до уваги міркування посадової особи, що вела інтерв`ювання з приводу того, як ОСОБА_1 начебто «планував незаконний перетин ДКУ, готувався до нього, виконував певні «злочинні» дії», оскільки вони мають суб`єктивний характер, не можуть бути незаперечним доказом фактів у справі про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що вищевказана справа підлягає закриттю за відсутності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу інкримінованого правопорушення, оскільки, матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що ОСОБА_1 мав наміри та здійснив спробу перетинання державного кордону України у незаконному порядку.

З урахуванням наведеного, провина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є недоведеною, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки відсутня сама подія правопорушення.

Так за ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст.247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад та подія адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не здобуто.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із встановленими фактичними обставинами провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.204-1 КУпАП відмовити.

Провадження у справі закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КоАП України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя В.І. Дудник