ПОСТАНОВА

іменем України

29.12.2025 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 о 01:20 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 106, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сповільненість мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудні відеореєстратори співробітників патрульної поліції «Motorolla VB400» № 473801, № 473382. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, був сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовими повістками від 11.12.2025 та від 23.12.2025, а також останній повідомлявся через офіційний веб-сайт судової влади, тобто судом прийнято вичерпні заходи для його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16.09.2010 (із подальшими змінами) прийняла рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку російської федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.

02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.08.2018 (справа №11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч. 1ст. 268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до договору на надання правової (правничої) допомоги № 05/12/25-1 від 05.12.2025 інтереси ОСОБА_1 в суді представляє адвокат Чіп Я.М.

Адвокат Чіп Я.М. до суду не з`явився, був сповіщений про дату та час слухання справи судовою SMS-повісткою, яку він отримав 23.12.2025 о 09:33:35 годині.

25.12.2025 через підсистему автоматизованої системи документообігу суду «Елктронний Суд» до суду надійшло клопотання захисника адвоката Чіпа Я.М., згідно з яким останній просить розглянути дану справу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та без його участі.

За вказаних обставин, враховуючи клопотання захисника адвоката Чіпа Я.М. про розгляд справи за відсутністю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та без його участі, суд, керуючись нормами ст. 268 КУпАП України,приходить до висновку, що з метою дотримання розумних строків розгляду справи, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 здійснювати за відсутністю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Чіпа В.С.

Разом з тим, 25.12.2025 через підсистему автоматизованої системи документообігу суду «Елктронний Суд» до суду надійшло клопотання захисника-адвоката Чіпа Я.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаного клопотання адвокат вказує, що наявна в матеріалах справи відеофіксація здійснена працівниками поліції на нагрудну боді-камеру № 473382, не відображає повну хорологію подій, яка мала місце 25.11.2025 за участі ОСОБА_1 , оскільки зазначений відеозапис містить штучне вилучення запису майже на 10 хвилин (з 01:45:01 години до 01:54:47 години). Відеозапис з нагрудної боді-камери № 473801 також містить штучне вилучення запису майже на 10 хвилин (з 01:55:00 години до 02:16:46 години), що є порушенням положень КУпАП та п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 та робить даний доказ недопустимим.

Також, сторона захисту убачає, що працівниками поліції не було надано водію ОСОБА_1 письмове направлення для проходження огляду в закладі охорони здоров`я на стан сп`яніння.

Крім того, з посиланням на положення КУпАП, адвокат Чіп Я.М. вказує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази відсторонення водія ОСОБА_1 , який притягується до відповідальності за керування транспортний засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від керування транспортним засобом, що вказує на наявність обґрунтованих підстав вважати, що навіть попри складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній мав змогу продовжити свій рух. Вказаній обставини упередженості дій працівників поліції вказують на невиконання ними вимог ст. 266 КупАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння.

Вивчивши клопотання захисника адвоката Чіпа Я.М. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в межах пред`явленого протоколу, за обставин, викладених у постанові, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 522903 від 25.11.2025, який складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП та такий, що складений повноважною особою згідно з вимогами КУпАП, у ньому вказана правова кваліфікація адміністративного правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про адміністративну відповідальність, викладені фактичні обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для повного розуміння суті висунутого проти ОСОБА_1 звинувачення. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений. Жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не заявляв. Згідно протоколу слідує, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ОСОБА_1 ) роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, а також положень ст. 268 КУпАП;

- відеозаписами з нагрудних камер патрульних поліцейських, переглянутими судом, яким встановлено як 25.11.2025 під час дії комендантської години на узбіччі дороги за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 106 стоїть транспортний засіб «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , після його зупинки працівниками поліції. Біля відкритої водійської двері стоїть чоловік, який представився ОСОБА_1 (01:21:29 година). На питання працівників поліції водій ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем у вказану в протоколі про адміністративне правопорушення дату, час та місці, зазначивши, що він їхав за своєю дівчиною. Після чого працівники поліції провели поверхневу перевірки речей ОСОБА_1 , а також салону транспортного засобу, за результатами якої жодних заборонений речей у ОСОБА_1 виявлено та вилучено не було. Під час спілкування у поліцейських виникла обґрунтована підозра про те, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки за результатом візуального огляду водія ОСОБА_1 у нього працівниками поліції встановлені ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема зіниці очей, які не реагують на світло. На питання працівників поліції водій ОСОБА_1 зазначив: «Сьогодні вживав заспокійливе. Можу вжити наркотичну речовину шишки, але не часто» (01:37:47-01:38:19 година). В свою чергу працівниками поліції двічі висловлювалась ОСОБА_1 вимога пройти огляд на виявлення стан сп`яніння в умовах медичного закладу (01:38:37 година, 01:55:05 година), на що останній спочатку погодився, однак після того, як він разом з працівниками поліції приїхали до приміщення медичного закладу, стоячи перед входом в медичний заклад, надав працівникам поліції чітку відмову від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння в умовах медичної установи, пояснюючи: «Я відмовляюсь» (01:55:09 година). Після чого працівником поліції повідомлено водія ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку, серед якого є медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Так, після складання протоколу та оголошення його змісту ОСОБА_1 , останній ознайомився з протоколом та поставив в ньому свої підписи. При цьому, жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не заявляв (02:16:46 година).

Відповідно до п. 6, 7 Глави І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Отже, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сповільненість мови) та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в умовах медичного закладу охорони здоров`я, що само собою утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин дії ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, правильно кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Адміністративно-караним в силу ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, є водії транспортних засобів, які знаходяться у стані алкогольного сп`яніння, або відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Даний факт фіксується у протоколі про адміністративне правопорушення.

За вказаною диспозицією доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом, факт одночасного перебування цієї особи в стані алкогольного сп`яніння, або факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та факт вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Як слідує з вимог п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ст. 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376.

Інструкцією № 1376 встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначено порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції № 1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу постанови, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджені судом і покладені в основу постанови докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція.

Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Наявні у матеріалах справи докази, в тому числі і відеозапис, підтверджують, що водій ОСОБА_1 , у якого поліцейським виявлені явні ознаки наркотичного сп`яніння (зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сповільненість мови), на пропозицію працівника поліції відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в умовах медичного закладу.

Зазначені обставини призвели до порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо зупинення працівниками поліції транспортного засобу під керування водія ОСОБА_1 , суд зауважує, що хоча на відеозаписі не зафіксовано оголошення працівником поліції водію ОСОБА_1 підстави для його зупинки, але враховуючи ведення на території України бойових дій та введення в Україні воєнного стану, зупинення транспортного засобу працівниками поліції під час дії комендантської години з метою його візуального огляду на предмет наявності заборонених предметів, є достатньою підставою для здійснення зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Незалежно від обставин зупинки транспортного засобу, працівники поліції, виявивши підстави для проведення огляду особи на стан сп`яніння, повинні виконувати свої обов`язки.

Тому, за конкретних обставин, ОСОБА_1 , на вимогу працівників поліції мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в умовах медичного закладу, що прямо передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху та абз. 3 ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння, однак вказане ОСОБА_1 не було зроблено, що у подальшому стало законною підставою для складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, суд зауважу, що під час перегляду відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліцейських, долучених до матеріалів справи, хоча і не встановлено факту руху автомобіля 25.11.2025 о 01:20 годині під керуванням ОСОБА_1 за вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення адресою, однак вказаним відеозаписом встановлено, що сам водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним 25.11.2025 о 01:20 годині транспортним засобом «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 106, зазначивши, що він їхав за своєю дівчиною.

Вищевказане дає змогу суду прийти до висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вказану в протоколі дату, час та місці з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сповільненість мови, який відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи сторони захисту щодо відсутності у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до закладу охорони здоров`я суд не приймає до уваги, оскілки вважає, що відсутність в матеріалах справи такого направлення не є порушенням ст. 266 КУпАП.

Так, згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Під час судового розгляду було переглянуто відеозапис з бодікамери, відповідно до якого, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення від 25.11.2025, ОСОБА_1 не висловлював незгоду саме із проведенням огляду у медичному закладі, а відмовився взагалі від огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За таких обставин, складення працівником поліції письмового направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 є недоцільним, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля, а не під час прямування у заклад або у його приміщенні.

Із системного тлумачення змісту пунктів 6,7 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» слідує, що поліцейські забезпечують проведення огляду в закладі охорони здоров`я лише у разі, якщо водій, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами - надав згоду на проходження зазначеного огляду.

Дії працівника поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», сумісному Наказу МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», законів України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію».

Суд відноситься критично до тверджень захисника-адвоката Чіпа Я.М. про те,що відеозапис з боді-камер працівників поліції, котрі знаходяться в матеріалах справи є перервним, не відображають повну хорологію подій, яка мала місце 25.11.2025 за участі ОСОБА_1 , оскільки відеозапис з боді-камери № 473382 містить штучне вилучення запису майже на 10 хвилин (з 01:45:01 години до 01:54:47 години). Відеозапис з нагрудної боді-камери № 473801 також містить штучне вилучення запису майже на 10 хвилин (з 01:55:00 години до 02:16:46 години), що є порушенням положень КУпАП та п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 та робить даний доказ недопустимим, виходячи з наступного.

Судом було відтворено відеозаписи з нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції, які містяться на одному DVD-R диску, долученому до матеріалів справи.

Суд констатує, що на переглянутих відеофайлах міститься запис з нагрудних камер, з яких убачається, що ОСОБА_1 поводить себе спокійно, чітко відповідає на поставлені питання. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним автомобілем у вказану в протоколі про адміністративне правопорушення дату, час, місці, а також зазначив: «Сьогодні вживав заспокійливе. Можу вжити наркотичну речовину шишки, але не часто» (01:37:47-01:38:19 година).

Потім працівник поліції встановлює у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, що стало підставою для висловлення останньому вимоги пройти огляд у лікарні на стан наркотичного сп`яніння, на що водій ОСОБА_1 спочатку погодився, однак в подальшому виказав свою відмову, не надаючи будь-яких пояснень своїй відмові.

На переконання суду, на наданих відеофайлах зафіксовано фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації, що спростовують твердження сторони захисту, про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суд зазначає, що хоча вказаний відеозапис і не містить факту руху водія ОСОБА_1 разом з працівниками поліції до приміщення медичного закладу, по приїзду до якого ОСОБА_1 виказав свою відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також факт складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , на що звертає увагу сторона захисту, однак суд констатує, що в цілому дані відеозаписи відображають усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд встановив, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських зафіксував усі необхідні моменти вказаної події від 25.11.2025 саме за участю водія ОСОБА_1 , а саме: встановлення особи, не заперечення водієм факту керування транспортним засобом, встановлення ознак наркотичного сп`яніння, пропозицій пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, відмова від такого проходження.

На переконання суду, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Таким чином суд вважає долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних боді-камер працівників поліції допустимими і належними доказами, оскільки судом встановлено, що дані відеозаписи є інформативними, послідовними, позбавленими упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. У виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозаписи як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі.

Суд звертає увагу на тому, що Законом не передбачено вимог щодо двохгодинного фіксування працівниками поліції правопорушення.

Під час судового розгляду справи судом не встановлено обставин, які б вказували на упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності судом не встановлено та адвокатом надано не було, як і не надано того, що жодних самостійних дій на проходження огляду ОСОБА_1 не вчиняв, доказів того, що він пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі протягом двох годин або більше суду не надано, як і не надано відповідних рішень суду про оскарження дій працівників поліції.

При цьому, на відеозаписі не зафіксовано будь-якого тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_1 , ні під час пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, ні при відмові останнім від проходження огляду, ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, як і відсутній факт провокації зі сторони правоохоронних органів. Будь-яких інших доказів тиску на ОСОБА_1 працівниками поліції сторона захисту не надала, як і не надала суду відповідних рішень, щодо оскарження дій працівників поліції, тому такі доводи суд оцінює критично і не бере їх до уваги.

Посилання захисника-адвоката Чіпа Я.М. щодо відсутності в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 266 КУпАП встановлено, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами.

Суд зауважує, що відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільненні транспортного засобу від особи, що їм керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу, передача управління транспортного засобу іншій особі, яка має посвідчення водія.

Так, з досліджених у судовому засіданні відеозаписів, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом шляхом звільнення салону вказаного транспортного засобу від водія, оскільки спілкування водія ОСОБА_1 з працівниками поліції відбувалось на вулиці, на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Відсутність на відеозапису факту передання керування автомобілем іншій особі, яка має посвідчення водія, що є лише процедурним аспектом, а не обов`язковою складовою ознакою диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що на думку суду ніяким чином не впливає на склад вказаного адміністративного правопорушення, не спростовує факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та не є підставою для закриття провадження у справі.

Такі твердження захисника адвоката Чіпа Я.М. суд розцінює, як спосіб захисту ОСОБА_1 від пред`явленого обвинувачення (в даному випадку складання матеріалів справи за вищевказаною статтею Закону) та подальшого уникнення від відповідальності. На переконання суду вказане не потребує детального аналізу, оскільки правова оцінка та мотиви суду викладені вище.

З огляду на вищевказане, перевіряючи доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд прийшов до висновку, що вони зводяться до особистого тлумачення норм матеріального, процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів. При цьому учасник провадження оцінює і тлумачить такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Наявна в адміністративному провадженні сукупність наведених вище прямих і непрямих доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними, такими, що в достатній мірі повно викривають правопорушника у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, надала суду можливість постановити рішення за наслідками розгляду адміністративного провадження, а доводи сторони захисту щодо неспроможності обвинувачення, висунутого ОСОБА_1 , про порушення норм права, суд належним чином перевірив.

Судом встановлено, що вказані у постанові та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, доведеність вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення в адміністративному провадженні та прийти до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який зроблено з дотриманням вимог вищевказаного Закону на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до вимог КУпАП. При цьому, суд зауважує, що від початку розгляду даного матеріалу сторона захисту реалізовувала свої процесуальні права, передбачені чином законодавством. Упродовж розгляду справи про адміністративне правопорушення інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Чіп Я.М., якому суд надав змогу упродовж слухання справи здійснювати ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, подавати клопотання, чим останній і скористався, при цьому не заявляв клопотання про виклик до суду свідків, які б підтвердили невинуватість водія ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки під час розгляду справи встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і останній підлягає адміністративній відповідальності, по справі необхідно винести постанову, передбачену п.1) ч. 1 ст. 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до приписів статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 24 КУпАП встановлені види адміністративних стягнень, серед яких є штраф та позбавлення спеціального права, наданого громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 25 КУпАП, за одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення. Позбавлення права керування транспортними засобами може застосовуватися як основне, так і додаткове адміністративне стягнення.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою, встановлено основне та обов`язкове додаткове адміністративне стягнення: штраф та позбавлення права керування транспортними засобами відповідно.

Суд звертає увагу, що законодавець у санкції не передбачив можливість альтернативи основного та додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, даний Закон передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортними засобами.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд враховує характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, особу порушника ОСОБА_1 , який отримував водійське посвідчення, ступінь його вини, майновий стан, істотність наслідків вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його відповідальність.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 за необхідне призначити адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати й те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Такий вид адміністративного стягнення буде відповідати завданню КУпАП щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 належить стягнути на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що за приписами ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: І.В. Дяченко