ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/427/25 Справа № 712/6862/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Кончина О. І. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі захисниці Петруніної В.В. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 7.07. 2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Звенигородка

громадянина України, має середню

освіту, працює ФОП, проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 14.05.2025 р. о 22:46 год. в м. Черкаси по вул. Смілянська, 121 ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Caddy, р/номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в установленому законом порядку, на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі КЗ «ЧОНД», водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зауважує, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків, оскільки при розгляді справи не було враховано його заперечень. З відеозаписів, наявних в матеріалах справи, відомо, що працівник поліції, підійшовши до нього, говорить, що у зв`язку з потраплянням у ДТП необхідно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Судом хибно встановлено той факт, що працівники поліції здійснювали перевірку наявних в нього ознак сп`яніння, повідомили його про них, а в подальшому запропонували пройти огляд, наголошує, що причиною проходження було потрапляння в ДТП і це зафіксоване відео.

Відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння, він керувався вимогами Наказу від 9.11.2015 р. № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв ТЗ ознак алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки в разі вчинення ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані проведення огляду на стан сп`яніння є обов`язковим в закладі охорони здоров`я. ДТП не вчиняв, воно скоєне в вини іншої особи, на якого було складено матеріал про адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП та його судом визнано винним.

Внаслідок ДТП були відсутні загиблі або травмовані особи, йому запропонували пройти огляд на місці шляхом використання приладу Драгер, наразі зазначений Наказ свідчить про те, що після ДТП огляд проводиться лише в закладах охорони здоров`я та саме це апелянт мав на увазі при зазначенні порушення процедури огляду.

Поліцейський, розуміючи, що діє незаконно говорить, що надасть направлення до медзакладу, ОСОБА_1 погоджується пройти огляд, однак виникла дискусія, в ході якої останній намагався переконати поліцейського, що не його, а іншу особу необхідно направляти на огляд. Поліцейський не показував письмового направлення на проходження огляду в медзакладі, поліцейські фактично самостійно вирішили про його відмову від огляду. Докази, здобуті внаслідок підбурювання особи до вчинення правопорушення визнаються недопустимими. Поліцейськими проігноровані пояснення про те, що він не повинен проходити огляд, поліцейським постійно підвищувався тон розмови, поліцейський наголошував, що складе протокол, тому він і гукнув: «То складайте». Поліцейський кричав на нього, висловлювався нецензурно, чим спричиняв тиск на нього, діяв відносно нього упереджено.

Перевіривши матеріали справи про адмінправопорушення, заслухавши захисницю ОСОБА_3 та правопорушника ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, з підстав які в ній вказані, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, дослідивши долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом подій, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме, що 14.05.2025 р. о 22:46 год. в м. Черкаси по вул. Смілянська, 121 ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Caddy, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, в установленому законом порядку, на місці зупинки автомобіля або в медзакладі КЗ «ЧОНД», водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адмінправопорушення. Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 9.11.2015 р.

Відповідно до п. 2 розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 розділу 1 Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6 розділу 1 зазначеної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько - акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів відбувається у відповідності із розділом ІІ вищезазначеної інструкції.

Стосовно доводу апеляції про те, що ОСОБА_1 не пред`являлосянаправлення на огляд до медичної установи то апеляційний суд вважає його безпідставним. Надання поліцейським водієві направлення на огляд до медзакладу не передбачене Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій або відмовляється від проходження будь-якого огляду, не виконує вимоги поліцейських та ПДР, або проходить огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу та якщо оспорює результат огляду на місці тоді виписується направлення до найближчого медичного закладу, огляд проводиться в лікарні в присутності водія та поліцейського, але не вручається водієві таке направлення просто так, без жодних підстав.

Відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 8, 9 розділу II) затверджена форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, однак направлення не видається водієві для самостійного проходження огляду.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням того, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, на переконання суду, в його діях наявний склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порушень закону працівниками поліції при проведенні фіксації відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння допущено не було, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою і в цій частині.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на місці ДТП перебувають два екіпажі патрульної поліції, водії автомобілів Volkswagen Caddy, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , Renault Clio Symbol, р/номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 . Під час оформлення ДТП у водія ОСОБА_1 , який пояснював що ДТП сталося не з його вини, поліцейські встановили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера, або в найближчому медзакладі, однак останній відмовився від огляду на стан сп`яніння, поводив себе зухвало, агресивно. Поліцейські роз`яснювали ОСОБА_1 наслідки відмови, пропонували їхати на огляд до медзакладу, однак останній відмовився проходити огляд і в медзакладі. Поліцейський неодноразово надавав для огляду письмове направлення ОСОБА_1 , пропонував їхати до медзакладу, однак останній декілька раз відмовився від огляду та сказав поліцейському складати протокол.

Відвідування медзакладу з метою самозвернення для проходження огляду самостійно, в супроводі адвоката, іншої особи, або на наступний день від складання протоколу про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, Інструкцією не передбачено, тому апеляційний суд зауважує, що надана стороною захисту виписка з амбулаторної карти № 112 від 15.05.2025 р., відповідно до якого медогляд ОСОБА_1 пройдено 15.05.2025 р. об 11:15 год. з результатом клінічного огляду «тверезий», не є належним доказом, тому що відвідування закладу відбулося за межами 2-годинного строку з часу виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що ДТП безпосередньо пов`язане з порушеннями ПДР іншим водієм є необґрунтованими, оскільки справа про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 розглядається в межах складеного протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 330764 від 15.05.2025р. за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції не входить в обговорення питань, які викладені в інших протоколах про адмінправопорушення стосовно інших осіб. Крім того, не виключно причетність чи непричетність до ДТП стала підставою для проведення огляду на стан сп`яніння. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є водієм в розумінні ПДР, а тому, на вимогу працівника поліції, повинен був пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 330764 від 15.05.2025р.; копією протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 336790 від 15.05.2025р.; направленням на медичний огляд; копією схеми місця ДТП; поясненнями ОСОБА_4 ; рапортом інспектора поліції; довідкою облікових даних та відеозаписами, долученими до справи про адмінправопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом МВС України, МОЗ України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

Доводи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності складення протоколу про адмінправопорушення стосовно нього, відсутності у працівників поліції належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення останнім п. 2.5. ПДР України, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції будь-яких порушень з боку працівників поліції не встановив, натомість дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_1 доведена.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини суд першої інстанції обґрунтовано визнав, як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Всі інші доводи викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суду не надано.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим та спростовуються даними відеозапису.

Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було. Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Соснівського райсуду Черкаської обл. від 7.07.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнено до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.