КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 760/3266/25 Апеляційнепровадження № 33/824/5324/2025Головуючий у судіпершої інстанції - Педенко А.М. Доповідач у судіапеляційноїінстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224887 від 19.01.2025, цього ж дня о 12 год. 30 хв. по пр-т. Лобановського, 7 в м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, не природна блідність. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проходити відмовився, чим порушив п. 2.5 правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), за що відповідальність передбачена за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч), 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 , через свого адвоката Сліпкова В.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм процесуального та матеріального правапросить скасувати постанову та закрити провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував пояснення водія ОСОБА_1 , які надавались в суді, не надав належної оцінки письмовим поясненням та письмовим доказам, які долучались до матеріалів справи.

Вказує на зловживання становищем працівником патрульної поліції, адже останній погрожував затриманням, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлявся складати протокол про адміністративне затримання, вигадував нові порушення, у тому числі перевезення пасажирів без дозвільних документів, а пропонуючи пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, вказував на різні ознаки, серед яких ті, які не входять до законодавчо визначеного переліку, що в свою чергу свідчить про формальність.

Зазначає, що підозра на стан наркотичного сп`яніння у працівників поліції виникла лише після того, як ОСОБА_1 відмовився їхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скаржник посилається на те, що погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, та попросив надати відповідне направлення, однак поліцейський почав насміхатись та відмовився видати таке направлення.

Апеляційна скарга містить доводи про те, що працівники поліції порушили статтю 266 КУпАП щодо дотримання процедури огляду.

Крім того, скаржник вказує на те, що після його відсторонення від керування транспортним засобом, він дочекався товариша та направився до медичної установи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, за результатом якого в організмі ОСОБА_1 не було виявлено жодних наркотичних речовин (висновок "Соціотерапії", яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Відпочинку, 18, №000516).

Також апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Сліпков В.С. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2025 була винесена оскаржувана постанова. Вперше, апеляційну скаргу було подано до суду першої інстанції 15.10.2025, тобто у строк визначений законом. Постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2025 апеляційну скаргу було повернуто скаржнику. Вдруге апеляційну скаргу подано 29.10.2025.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Перевіривши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція) ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП України суд першої інстанції виходив з доведеності його вини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З переглянутих судом відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було здійснено на просп. В. Лобановського. Факт зупинки транспортного засобу скаржником не заперечується. Під час спілкування працівники поліції, посилаючись на положення статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», попросили ОСОБА_1 надати військово-облікові документи, на що останній відреагував відмовою.

У ході подальшого спілкування працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим йому неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан такого сп`яніння у медичному закладі. На вказані законні вимоги ОСОБА_1 заперечував, наполягав на наданні протоколу затримання, вимагав залучення свідків, поводив себе агресивно, на контакт з працівниками поліції не йшов.

Разом з тим, працівниками поліції було роз`яснено, що у випадку доставляння особи до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння протокол затримання не складається, а оформлюється направлення на медичний огляд відповідно до встановленої процедури.

Працівники поліції неодноразово пропонували пройти огляд та роз`яснювали наслідки відмови від проходження огляду, після чого обґрунтовано розцінили поведінку скаржника як відмову від проходження такого огляду.

Отож, відомості, які містяться на відеозаписі, свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції під час проведення огляду та вимог статті 266 КУпАП.

Вказаний відеозапис є одним із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУПАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував пояснення ОСОБА_1 , надані ним у судовому засіданні, та не надав належної оцінки письмовим поясненням і письмовим доказам, долученим до матеріалів справи, є необґрунтованими. Сам по собі факт незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції або з оцінкою наданих ним доказів не свідчить про їх недослідження чи ігнорування судом та не може розцінюватися як порушення норм матеріального чи процесуального права.

Доводи скаржника про зловживання службовим становищем з боку працівників патрульної поліції, погрози затриманням, а також направленням до ІНФОРМАЦІЯ_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З досліджених у судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції не вбачається жодних висловлювань чи дій, які б свідчили про застосування до ОСОБА_1 незаконного тиску, погроз або перевищення службових повноважень. Навпаки, працівники поліції діяли у межах наданих їм повноважень, неодноразово роз`яснювали скаржнику порядок та правові наслідки проходження огляду на стан сп`яніння, а також причини відсутності підстав для складання протоколу затримання.

Посилання скаржника на погрози направленням до ІНФОРМАЦІЯ_1 також є необґрунтованими, оскільки жодних підтверджень таким твердженням матеріали справи не містять, а відповідні обставини не зафіксовані жодним із наявних відеозаписів.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які ознаки наркотичного сп`яніння, а працівники поліції безпідставно запропонували такий огляд, адже це питання суб`єктивної оцінки стану зробленого поліцейським. Тому саме останній, який не є лікарем, вирішує про наявність або відсутність ознак наркотичного сп`яніння. Відтак, виявивши у водія ознаки наркотичного сп`яніння, працівник поліції має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан такого сп`яніння.

Право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Доводи скаржника про те, що після відсторонення від керування транспортним засобом він самостійно звернувся до медичної установи та пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, за результатами якого наркотичних речовин в його організмі не виявлено, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у порядку та спосіб, визначені законодавством, на законну вимогу працівників поліції, а не за керування у стані наркотичного сп`яніння.

Тобто, подальше самостійне проходження огляду у медичному закладі, вже після фіксації факту відмови, не має правового значення для кваліфікації дій особи та не усуває складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Більше того, суд окремо звертає увагу, що відповідно до пункту 9 Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

В свою чергу, висновок № 00516 від 21.01.2025 про те, що наркотичних речовин в організмі ОСОБА_1 не виявлено складено 19.01.2025 о 17.00, при цьому, коли протокол про адміністративне правопорушення складено 19.01.2025 о 13:13 год. Тобто огляд проведено не в межах двогодинного строку, а з інтервалом близько чотирьох годин після його складання.

Крім того, доставку до медичного закладу здійснюють працівники поліції, а не особа самостійно.

Суд звертає увагу, що водій, реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено частиною першою статті 130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом.

Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київськогоапеляційного суду