ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7655/25 Головуючий в 1 інст. Новасардова І.В.
Провадження №33/807/1193/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Сапожнікової О.В., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2025 року якою,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 14 липня 2025 року, о 19 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ravon R2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по мосту Преображенського, опора 7, в м. Запоріжжі, при зміні напрямку руху не впевнилась в безпеці та допустила зіткнення з автомобілем «Volkswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , після чого здійснила некерований рух та наїзд на опору мосту, чим порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмувалась ОСОБА_2 .

Не погоджуючись частково з вказаною постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що накладене судом стягнення ОСОБА_2 є занадто м`яким та таким, що не відповідає обставинам справи. Судом не враховано відношення ОСОБА_2 до скоєного правопорушення, отримання пасажирами тілесних ушкоджень, отримання водійського посвідчення за місяць до ДТП.

Вважає, що призначаючи стягнення у виді штрафу, суд недостатньої звернув увагу, не врахував та не оцінив належним чином відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення, передбачені ст. 34 КУпАП, а навпаки наявність обставин, що обтяжують покарання. В обґрунтування вказаного доводу зазначив, що ОСОБА_2 не розкаялася у вчиненому правопорушенні, не відшкодувала спричиненні нею збитки. А навпаки, в ході розгляду справи намагалася затягнути прийняття рішення в справі, заявляючи безпідставне клопотання про повернення матеріалів справи на доопрацювання, у задоволенні якого було відмовлено.

Стверджує, що під час розгляду справи, ОСОБА_2 надала пояснення, які не відповідають дійсності, адже не підтверджуються схемою ДТП, протоколом огляду місця події та фото таблицею.

Наголосив, що крім іншого, судом не взято до уваги наявність даних про отримання легких тілесних ушкоджень неповнолітнім пасажиром автомобіля, яким керувала ОСОБА_2 .

Наголошує, що ОСОБА_2 грубо порушила ПДР та допустила зіткнення перебуваючи на мосту Преображенського, який є стратегічним об`єктом, в результаті чого на тривалий час було перекрито рух, що у воєнний час є занадто небезпечним та недопустимим.

Просить розцінити порушення п. 10.1 ПДР України водієм ОСОБА_2 як грубе, та з метою виправлення останньої і запобігання вчинення нею нових правопорушень змінити постанову судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2025 року, позбавити ОСОБА_2 права керування транспортними в межах санкції ст. 124 КУпАП.

13 листопада 2025 року, до апеляційного суду надішли заперечення від захисника ОСОБА_2 адвоката Шулякової М.В. на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 .

Захисник вказала, що доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам, зокрема, що ОСОБА_2 не розкаялась у вчиненому, не відшкодувала спричинені нею збитки, намагалась затягнути прийняття рішення, заявляючи клопотання про повернення матеріалів на доопрацювання, надала пояснення, які не відповідають дійсності, звинувачувала в ДТП ОСОБА_1 .

Наголосила, що на думку апелянта, суд не врахував зазначені обставини, чим допустив неповноту та однобічність розгляду справи. Однак, подана апеляційна скарга, на думку ОСОБА_2 та її захисника не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування постанови судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя у справі є безпідставними та необґрунтованими.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, суд враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих повноважень, правильно застосував як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, довів та всебічно обґрунтував їх в своєму рішенні, надав належну оцінку всім доказам, які надавались суду, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Звернула увагу, що ОСОБА_2 приймала участь у судових засіданнях з розгляду зазначеної справи особисто та зі своїм захисником, давала пояснення суду, зміст яких відповідав її первинним поясненням, які вона надавала одразу після ДТП і які наявні в матеріалах справи та досліджені судом, викладала свої заперечення, які на її думку повинні були бути враховані судом під час розгляду справи, що є її правом.

Крім того вказала, що судом за для об`єктивного та всестороннього розгляду справи призначались судові засідання та кожного разу ці рішення погоджувались сторонами в справі, в тому числі і з ОСОБА_1 та його представником, від яких не надходило будь яких заперечень. ОСОБА_2 та я її представник прибували на кожне засідання і жодного разу судові засідання в цій справі не відкладались за клопотаннями ОСОБА_2 чи її представника. Також під час розгляду справи ОСОБА_1 та його представник не заявляли будь-яких клопотань, щодо дослідження доказів, а також не надавали жодних доказів суду та не вимагали їх дослідження.

Стверджує, що судом будь яких питань, щодо відшкодування збитків, будь-кому, у тому числі і ОСОБА_1 не вирішувалось, а тому твердження апелянта, що ОСОБА_2 відмовилась відшкодовувати спричинені нею збитки, є безпідставними.

Зазначає, що ОСОБА_2 керувала належним їй автомобілем при наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який дійсний до 21 квітня 2026 року. В той час, як ОСОБА_1 керував транспортним засобом без наявності такого полісу.

Вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2 раніше до адміністративної відповідальності не притягалась, відповідально відноситься до своїх обов`язків при керуванні транспортним засобом, дотримувалась правил Дорожнього руху як до зазначеної пригоди, яка сталася 14 липня 2025 року, так і після неї. Впродовж 4 місяців після ДТП керує транспортним засобом і не вчинила жодного порушення ПДР.

Після ухвалення судом оскаржуваного рішення ОСОБА_2 погодилась з постановою суду та ще до набрання рішенням законної сили, а саме 3 жовтня 2025 року, сплатила накладений на неї штраф та судовий збір..

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2025 року без змін.

Враховуючи належне повідомлення сторін в справі про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), наявність від захисника ОСОБА_2 адвоката Шулякової М.В. заяви про розгляд справи без їх участі, присутність представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Сапожнікової О.В., суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останніх, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Під час апеляційного перегляду справи представник потерпілого адвокат Сапожнікова О.В підтримала апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 , просила її задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_2 не вибачилась перед потерпілим.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши адвоката Сапожнікову О.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшов до наступних висновків.

Положеннями статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, вина ОСОБА_2 підтверджується дослідженими суддею суду першої інстанції зібраними по справі доказами, а саме даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №402090 від 25 липня 2025 року; карткою обліку адміністративного правопорушення; листом слідчого ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про розгляд справи в адміністративному порядку; заявою ОСОБА_3 про розгляд справи в адміністративному порядку; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14 липня 2025 року; фототаблицею до протоколу огляду місця події від 14 липня 2025 року; схемою дорожньо-транспортної пригоди від 14 липня 2025 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; поясненнями учасників справи та наданими доказами під час судового засідання.

Відповідно до вимог статей 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди та ін.

Відповідно до ст. 30 КУпАП, позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Санкцією ст. 124 КУпАП закріплено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Отже, санкція ст. 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме у вигляді штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами.

При визначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_2 в межах санкції ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом держаного примусу, дійшов обґрунтованого висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_2 у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_2 раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, сплатила штраф і судовий збір, який покладений на неї судовим рішенням, а отже погодилася з оскаржуваною постановою.

Крім того, ні потерпілим, ні його представником не надано доказів на підтвердження того, що за наслідками дорожньої - транспортною пригоди за участю водія ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення ОСОБА_2 , суддя апеляційного суду вважає, що накладене суддею суду першої інстанції адміністративне стягнення у виді штрафу відповідає приписам статті 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, суддею суду першої інстанції було вірно призначено адміністративне стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст. 124 КУпАП, оскільки адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Істотних порушень суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення прав учасників судового розгляду, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», §84).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду і були б підставами для скасування судового рішення.

Таким чином, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддя суду першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілого є необґрунтованими, у зв`язку з чим її слід залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2025 року, залишити без змін як законну та обґрунтовану.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2025 року, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/7655/25