ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2318/25 Головуючий в 1 інст. Кулик В.Б.
Провадження №33/807/1224/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кошліченко Н.В., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кошліченко Н.В. на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 5 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 2 березня 2025 року, о 14 год. 39 хв., в м. Запоріжжі, по вул. Закарпатська, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Peugeot 307», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу під час безперервної відеофіксації на боді-камери № 475298/471859, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений. Про повторність попереджений. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Кошліченко Н.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою та зазначила, що ОСОБА_1 не визнає себе винуватим у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Посилаючись на порушення порядку огляду, визначеного ст. 266 КУпАП, положень постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 р. та Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 р. зазначила, що відеозапис події засвідчує факт повідомлення працівником поліції про наявність у ОСОБА_1 певних ознак наркотичного сп`яніння. Однак, є незрозумілим, яким чином поліцейський виявив такі ознаки, оскільки не вчиняв жодних дій щодо їх виявлення.

Звертає увагу, що єдиною підставою для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, які поліцейський оголосив водію в ході розмови, став випадок, коли раніше ОСОБА_1 оглядався у ВЧ на наявність наркотичних засобів, і в нього було вилучено речовину білого кольору. Проте, такі підстави не ґрунтуються на вимогах Інструкції, а поліцейським не вчинено всіх належних дій щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, визначених в п. 4 Розділу І вказаної Інструкції.

Наголошує, що за наведених обставин, у конкретному випадку зазначення поліцейським в протоколі ознак наркотичного сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у особи.

Стверджує, що наявним в справі відеозаписом не доведено, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а тому були відсутні підстави згідно Інструкції № 1452/735, для пропозиції працівниками поліції пройти огляд водію.

Вважає, що також грубим порушенням є відсутність Акту виявлення ознак наркотичного сп`яніння, оскільки він не складався та ознаки такого сп`яніння не встановлювалися, що свідчить про порушення поліцейськими вимог вищевказаної Інструкції, внаслідок чого огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проведений з порушеннями вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, а тому вважається недійсним.

Зауважує, що протокол складений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки складався поліцейським в службовому автомобілі без участі ОСОБА_1 , і лише після роздруківки протоколу в електронному вигляді, а не до його складання, поліцейським з`ясовувалося чи буде ОСОБА_1 надавити письмові пояснення. Крім того, перед підписанням протоколу, поліцейський не надає можливості водію ознайомитися з його змістом. Разом із цим, про відповідальність за повторність ОСОБА_1 не попередили та не відсторонили від керування.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли в ході розгляду справи мають бути витлумачені на користь останнього.

Просить скасувати постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 5 серпня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів зазначила, що ні ОСОБА_1 ні вона участі в розгляді справи не приймали, копію оскаржуваного рішення отримано стороною захисту 15 вересня 2025 року за допомогою Електронного суду. Разом із цим, адвокат Кошліченко Н.В. зверталася до апеляційної інстанції в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2025 року, яка постановою Запорізького судді апеляційного суду від 6 жовтня 2025 р. повернута апелянту з причин не виконання захисником вимог ст. 271 КУпАП, що не є перешкодою для повторного зверненню до суду апеляційної інстанції.

Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, нею пропущений з поважних причин.

Враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 5 серпня 2025 року.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника адвоката Кошліченко Н.В., яка зазначила про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Під час апеляційного перегляду справи, адвокат Кошліченко Н.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Вказала, що така ознака як блідне обличчя притаманна ОСОБА_1 , оскільки є звичайним для нього станом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Кошліченко Н.В., перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 260388 від 2 березня 2025 р. підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 2 березня 2025 року, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: неприродна блідість шкіряного покрову обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, вираження тремтіння пальців рук. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 7);

- відеозаписом події (а.с. 10).

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, вимогами п.2.5 ПДР України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

Відеозапису з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано рух транспортного засобу «Peugeot 307», його зупинка під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування та перевірки документів водія, у поліцейського виникли підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, оскільки у останнього наявні ознаки у вигляді блідості обличчя та звужених зіниць очей, про що і повідомлено ОСОБА_1 . Зафіксована пропозиція водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (час запису 00:43:30). Відмова ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду (час запису 00:43:39). Повідомлення водія про відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. Складання протоколу.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суддя апеляційного суду не вбачає.

ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника про те, що поліцейськими ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 не встановлювалися є безпідставними та такими, які не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи, зокрема, з направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено наступні ознаки: неприродна блідість шкіряного покрову обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, вираження тремтіння пальців рук, які, як встановлено з відеозапису події, були оголошення водію.

Посилання в апеляційній скарзі на складання протоколу за відсутністю ОСОБА_1 , судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються відеозаписом події.

Так, відеозапис засвідчує, що ОСОБА_1 надав відмову від запропонованого огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення був оголошений ОСОБА_1 , після чого останній підписав його, від надання пояснень відмовився, копію протоколу отримав.

На доводи апеляційної скарги щодо не складання Акту огляду ОСОБА_1 слід зазначити, що з огляду на п. 10 Інструкції № 1452/735 - результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

В даному випадку у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я від якого він відмовився, а тому співробітниками поліції акт огляду не складався.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом спростовуються матеріалами справи, зокрема рапортом поліцейського, відомостями п.7 протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення з яким водій засвідчив власним підписом, а тому не можуть бути прийняті до уваги. При цьому, вказана обставина не спростовує факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, що є самостійною підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суддя апеляційного суду погоджується з доводами захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, разом з цим по даній справі наявні і інші докази, які в сукупності з відомостями, викладеними в протоколі підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Одночасно суддя апеляційного суду відмічає, що у відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, хоча і означений у якості доказів вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, які є предметом оцінки суду, однак відображені у протоколі відомості підлягають оцінці через призму дослідження доказів.

Має бути врахована практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03) Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

У даному випадку відомості, відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються доказами, які слід визнати належними, допустимими, які узгоджуються між собою.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Кошліченко Ніні Валеріївні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Кошліченко Ніни Валеріївні, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/2318/25