ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 05.11.2025 року о 13-40 год. був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на відстані 500 метрів до лінії державного кордону України, на напрямку 781 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ок. н.п. Аршиця на території Петрівецької сільської громади Чернівецького району Чернівецької області, в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через держаний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон», відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

ЄУНСС: 723/5193/25 Головуючий у І інстанції: Дедик Н.П.

НП:33/822/637/25 Головуючий в апеляційній ін-ції : Потоцький В.П.

Категорія ст.204-1 , ст.185-10 КУпАП

Крім того, ОСОБА_1 05.11.2025 року о 13-40 год. був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на відстані 500 метрів до лінії державного кордону України, на напрямку 781 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ок. н.п. Аршиця на території Петрівецької сільської громади Чернівецького району Чернівецької області, в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за вчинення злісної непокори законній вимозі військовослужбовців ДПСУ, які, з метою припинення правопорушення, неодноразово наголосили особам «Припинити рух до кордону», на що вказані громадяни в зухвалій та агресивній формі відмовились і здійснили спробу втечі в напрямку державного кордону. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 34 Закону України «Про державний кордон України», п. 12 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та п. 10 ПКМУ №1147 «Про прикордонний режим», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року щодо нього за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП і закрити провадження у справі у цій частині у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність у нього наміру вчинити злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України.

Крім того, зазначає, що під час розгляду справи не було встановлено, хто саме, коли, у якій формі та яку саме законну вимогу було пред`явлено ОСОБА_1 , що унеможливлює перевірку її законності та обґрунтованості.

Також вказує, що письмові пояснення ОСОБА_5 не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки зазначена особа йому невідома, а будь-які відомості про неї відсутні в інших матеріалах справи, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та протоколі про адміністративне затримання.

Окрім того, стверджує, що під час адміністративного затримання посадова особа, яка його здійснювала, не представилась, не повідомила підстави затримання, не забезпечила негайної можливості повідомити родичів, а також не надала можливості скористатися правовою допомогою, чим було істотно порушено вимоги статті 268 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки рішення районного суду щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП ніким не оскаржується, то апеляційний суд не перевіряє його в цій частині та вважає його правильним.

Відповідно до положень ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог районним судом дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Згідно з ч.2 ст. 185-10 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у відкритій відмові виконати законні розпорядження чи вимогу працівника Державної прикордонної служби України або військовослужбовця під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Розпорядження та вимоги осіб, які зазначені у диспозиції ст. 185-10 КУпАП, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їх компетенції.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, не визнав та пояснив, що у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення місці і час жодної злісної непокори не вчиняв. Навпаки, побачивши працівника прикордонної служби, він добровільно підійшов до нього. У подальшому його було доставлено до ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де складено обидва протоколи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпаП та ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Такі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не спростовані жодними доказами, які містяться у матеріалах справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення 3хРУ №011834E ОСОБА_1 05.11.2025 року о 13-40 год. на відстані 500 метрів до лінії державного кордону України, на напрямку 781 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ок. н.п. Аршиця на території Петрівецької сільської громади Чернівецького району Чернівецької області, був затриманий спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які вчинили злісну непокору законній вимозі військовослужбовців ДПСУ в складі групи осіб, а саме: з метою припинення правопорушення в/сл неодноразово наголосили особам «Припинити рух до кордону та пред`явити документи, що посвідчують особу», вищевказані громадяни в зухвалій та агресивній формі відмовились і здійснили спробу втечі і напрямку ДК (а.с.41).

Із змісту вказаного протоколу вбачається, що у ньому, в порушення вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, не зазначено вимоги якого саме працівника прикордонної служби не виконав ОСОБА_1 , які повноваження мав такий працівник, та в чому полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП.

Крім того, викладені у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення обставини не підтверджено іншими належними та допустимими доказами.

Так, протокол про адміністративне затримання від 05 листопада 2025 року (а.с. 42), протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05 листопада 2025 року (а.с.43), а також копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 44) і посвідчення водія (а.с. 45) за своїм змістом лише фіксують факт проведення процесуальних дій та встановлення особи, однак не містять жодних відомостей щодо пред`явлення ОСОБА_1 законної вимоги військовослужбовцем ДПС України, її змісту, форми, часу оголошення, а також відсутні дані про злісний характер непокори такій вимозі.

Що ж стосується протоколів про адміністративне затримання інших осіб від 05 листопада 2025 року ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), то зазначені документи не містять жодних відомостей про дії чи поведінку ОСОБА_1 , не підтверджують факту пред`явлення йому законної вимоги військовослужбовцем ДПС України, її змісту, форми та часу оголошення, а відтак не можуть свідчити про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП, та не є належними доказами його вини.

Письмові пояснення ОСОБА_1 від 05 листопада 2025 року (а.с. 50), у яких він зазначає про визнання вчинення правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки з їх змісту неможливо встановити, у вчиненні якого саме адміністративного правопорушення він визнає свою винуватість. Крім того, такі пояснення не містять жодних відомостей, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Так само апеляційний суд не бере до уваги і рапорт інспектора прикордонної служби І категорії - водія відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_9 , оскільки такий доказ не підтверджений іншими об`єктивними доказами, крім того він складений зацікавленою особою.

Згідно з ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Суд не має права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на працівників прикордонної служби.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що докази, які долучені до матеріалів справи, не доводять ані факту пред`явлення законної вимоги, ані її злісного невиконання, а отже, не підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП

Інших доказів, у тому числі фото чи відео, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, не встановлено.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу цього правопорушення.

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що закриття провадження у справі за ч.2 ст. 185-10 КУпАП, не тягне за собою зміни призначеного судом адміністративного стягнення, оскільки таке стягнення було застосовано судом в межах санкції ч.2 ст.204-1 КУпАП, яка апелянтом не оскаржувалась.

На підставі наведеного та керуючись ст. 245, 247, 252, 280, 294 КУпАП,

апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.185-10 КУпАП скасувати, а провадження у справі у цій частині закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Уважати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

У решті постанову районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В.П. Потоцький