ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8330/25

Номер провадження 3/495/2684/2025

23 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

за участю:

адвоката Мурашко І.С.,

розглянувши матеріали, які надійшли від НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Заря, Білгород-Дністровського району, Одеської області, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 380403 від 22.10.2025 року, 22.10.2025 року о 23 год 15 хв пр. здійсненні прикордонного контролю п/н «ПД», було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який під час в`їзду в Україну надав на ПК паспорт республіки Болгарія № НОМЕР_2 на імя ОСОБА_1 , який, будучі у правових відносинах з Україною, являється громадянином України згідно зі статтею 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушив вимоги ст.. 9,12 Закону України «Про державний кордон України», ч. 2 ст. ст.. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України», п. 2 «Правил перетинання ДК громадянами України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, у судовому засіданні адвокат Мурашко І.С., який діє в його інтересах, заперечував проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Так, пояснив, що ОСОБА_1 прилетів до р. Молдова, до аеропорту у м. Кишинів та пройшов реєстрації по паспорту громадянина Болгарія. При проходженні паспортного контролю ОСОБА_1 у р. Молдова на виїзд до України, ним був пред`явлений паспорт громадина України, однак, оскілки при первинній реєстрації по прильоту громадянин ОСОБА_1 пред`явив та пройшов реєстрацію за паспортом громадянина Болгарії, його попросили надати паспорт громадянина Болгарії, що він і зробив. Коли ОСОБА_1 надав для проходження паспортного контролю паспорт громадянина Болгарії, паспорт Громадянина України йому повернули. Далі, як вказує адвокат Мурашко І.С., прикордонники прикордонного контролю молдавської сторони самостійно передали паспорт громадянина р. Болгарія на ім`я ОСОБА_2 українській стороні. А сам ОСОБА_1 ,при проходженні прикордонного контролю надав прикордонникам Державної прикордонної служби України паспорт громадянина України, тобто паспорта громадянина р. Болгарія ОСОБА_1 українським прикордонникам не надавав. Після чого ОСОБА_1 було запрошено для складання у відношенні нього вищевказаного адміністративного протоколу.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівником прикордонної служби не була розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 380403 від 22.10.2025 року зазначено, що при здійсненні прикордонного контролю п/н «ПД», було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який під час в`їзду в Україну надав на ПК паспорт республіки Болгарія № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , який, будучі у правових відносинах з Україною, являється громадянином України згідно зі статтею 2 Закону України «Про громадянство України».

При цьому, як доказ вчинення правопорушення матеріали справи містять лише зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення; фотокопії паспорту громадянина Республіки Болгарія ОСОБА_1 та закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_1 р. , пояснення ОСОБА_1 , в яких він не згоден з вказаним правопорушенням, та три рапорти.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд має встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, також з`ясувати всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, оскільки ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. ст. 8-9, 35 Закону України «Про державний кордон України» режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.

Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 380403 від 22.10.2025 року, при здійсненні прикордонного контролю п/н «ПД», було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який під час в`їзду в Україну надав на ПК паспорт республіки Болгарія № 390356600 на ім`я ОСОБА_1 , який, будучи у правових відносинах з Україною, являється громадянином України згідно зі статтею 2 Закону України «Про громадянство України».

Однак, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, так само як і рапорти прикордонної служби як доказ винних дій ОСОБА_1 , не може бути прийнятий судом як доказ вини ОСОБА_1 , оскільки, в розумінні ст. 251 КУпАП, як сам по собі протокол, так і рапорт уповноваженої особи не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Рапорти самі по собі не містять беззаперечних відомостей про обставини вчинення правопорушення, не ґрунтуються на об`єктивних засобах фіксації (фото, відео, протоколи огляду тощо) та тому не можуть визнаватися належним доказом. Рапорти працівників правоохоронних органів є лише службовою інформацією та не можуть підміняти собою докази вини особи у розумінні закону.

Так, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловлював, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, до прикладу в постановах: від 15.04.2020 у справі №489/4827/16-а, від 28.05.2020 у справі №524/4668/17, від 15.02.2020 у справі №489/4827/16-а, від 12.07.2023 у справі №607/5610/23.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 не заперечував факт наявності у нього паспорта республіки Болгарія, однак, заперечував той факт, що цей паспорт був пред`явлений ним при проходженні прикордонного контролю на в`їзд в Україну.

Окрім того, суд також приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 станом на 22.10.2025 виповнилось 18 років, тобто він є таким, що не досяг призовного віку. Факт наявності у матеріалах адміністративної справи фотокопії паспортів республіки Болгарія на ім`я ОСОБА_1 та фотокопії паспорту громадянина України для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 не можуть підтверджувати того факту, що ОСОБА_1 пред`явив на паспортному контролі українським прикордонникам паспорт громадянина республіки Болгарія, як про це зазначено в протоколі про адміністративного правопорушення.

Судове засідання, призначене на 10 грудня 2025 року, було відкладено для повторного виклику співробітників НОМЕР_1 прикордонного загону Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України для надання відповідних пояснень по вказаному протоколу. У судове засідання, призначене на 23 грудня 2025 року, представник НОМЕР_1 прикордонного загону Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України, знову не з`явився.

Інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж пояснення інших осіб, які, на думку особи, яка склала протокол, вказували на причетність ОСОБА_1 до правопорушення, яке ставиться йому у провину, суду не надано.

Факт наявності фотокопій паспортів республіки Болгарія та закордонного паспорту громадянина України, виданих на ім`я ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про те, що ОСОБА_1 при проходженні контролю був наданий саме паспорт громадянина республіки Болгарія. При цьому, адвокат ОСОБА_1 Мурашко І.С. у судовому засіданні категорично заперечував факт надання ОСОБА_1 паспорту республіки Болгарія при проходженні ним прикордонного контролю .

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 за №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, суд оцінює як такі, що є недостатніми для доведення вини, за критерієм «поза розумним сумнівом».

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та беззаперечними доказами, а висновок суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, яка передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 27, 33-35, 204-1, 221, 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст. 204-1 ч. 1 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 29.12.2025 о 15:00 годині.

Суддя Юлія ШЕВЧУК