ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І. розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження та його апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025 року щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3

адвоката Сироватко А.М.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в ії діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

При обставинах, встановлених місцевим судом, відповідно до протоколу серії ВАД №860096 від 03.09.2025 року, ОСОБА_3 03 вересня 2025 року близько 13:30 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який бачив та чув як мати кидалась на батька та ображала останнього.

В апеляційній скарзі законний представник малолітнього потерпілого, - ОСОБА_2 просить постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025 року скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки події зафіксовані на бодікамери поліцейських, про що зазначено у протоколі та рапорті, при цьому ОСОБА_3 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, виражалась нецензурною лайкою в присутності малолітньої дитини. При цьому, судом не враховано, що ОСОБА_3 протягом року вже притягувалась до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, крім того остання веде аморальній спосіб життя, не займається вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, звертає увагу, що після інкримінованих подій на ОСОБА_3 було складено заборонний припис.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, зазначає, що судовий розгляд проведено без участі ОСОБА_2 , який належним чином про місце, дату, час розгляду повідомлений не був, вказує про те, що повний текст судового рішення отримано 03 листопада 2025 року, після чого у встановлений законом строк подано апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 , - адвокат Сироватко А.М. просить оскаржувану постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження протиправних дій ОСОБА_3 , окрім показань заінтересованої особи, - ОСОБА_2 , вважає недоведеним наявність об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, у виді завдання фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, повторно протягом року.

Розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, приходжу до висновку, що вказані причини пропуску слід визнати поважними, оскільки судовий розгляд дійсно проведений без участі ОСОБА_2 , при цьому матеріалами справи не спростовано, що копію постанови ОСОБА_4 отримав 24 жовтня 2025 року, а тому з метою доступу до правосуддя та дотримання права на захист, пропущений строк підлягає поновленню.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, а тому з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе провести судовий розгляд без участі законного представника малолітнього потерпілого.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та її адвоката, які кожен окремо заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги та просили оскаржену постанову залишити без змін, перевіривши надані матеріали та постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи та положеннях матеріального закону, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про недоведеність винуватості ОСОБА_3 суд першої інстанції зазначив, що письмовими доказами, що містять в матеріалах справи не підтверджено, що які саме дії з ознаками психологічного та фізичного насилля остання вчинила по відношенню до свого малолітнього сина.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №860096, ОСОБА_3 03 вересня 2025 року близько 13:30 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який бачив та чув як мати кидалась на батька та ображала останнього.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про правопорушення від 03 вересня 2025 року, ОСОБА_2 , зазначив, що його дружина вчинила сварку, в ході якої висловлювалась нецензурною лайкою в його бік в присутності їхньої спільної дитини. При цьому, заявником окрім нецензурної лайки не вказано, про будь-які інші протиправні дії ОСОБА_3 , а також і те, що такими діями йому було завдано психологічного страждання.

Аналізуючи зміст наданих матеріалів, співставляючи їх з показами ОСОБА_3 та потерпілого, звертається увага, що як у протоколі та і в заяві ОСОБА_5 взагалі не конкретизовано в результаті яких саме дій малолітній дитини чи останньому було завдано психологічного насильства чи страждань. Будь-яких даних щодо спричиненої психологічної шкоди здоров`ю, який виразився у поганому самопочутті чи психологічному розладі після вказаних подій до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Згідно із положеннями процесуального закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Також суд зауважує, що формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду та дає особі, яка притягується до адміністративної відповідальності можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується.

Так, протокол, складений щодо ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки хоча і містять викладення диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте істотні для кваліфікації обставини у ньому не вказані, що унеможливлює притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, яку саме шкоду завдано психологічному та фізичному здоров`ю потерпілого та у чому саме вона виразилась.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі- Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями вказаного вище Закону визначено, що психологічне насильство - включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків, а саме спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, або будь-які інші прояви наслідків саме психологічного насильства. Однак, окрім констатації у протоколі про адміністративне правопорушення факту нецензурної лайки, відомості про спричинення шкоди психологічному здоровю потерпілого в протоколі відсутні, такі докази не були і надані суду першої інстанції.

Також, в матеріалах справи, окрім показань самого ОСОБА_5 , який є заінтересованою в своїх показах особою, відсутні будь-які інші об`єктивні докази, показання свідків, які б були очевидцями події чи могли об`єктивно підтвердити або спростувати обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що згідно вимог процесуального закону здійснює судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення. Також суд враховує позицію потерплого, однак з огляду на викладені у протоколі фактичні обставини та межі висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, поза розумним сумнівом не доведено об`єктивної сторони інкримінованого останній адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що погані стосунки між подружжям, інші звернення до уповноважених органів, безумовно свідчать конфлікт між сторонами, однак не мають преюдиційного значення у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до виснвоку, що судом першої інстанції надана належна правова оцінки доказам, що міститься в матеріалах справах, у звязку з чим висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_3 події і складу адаміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, є законним та обгрунтованим.

Таким чином, вважаю необхідним постанову судді залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити законному представнику малолітнього потерпілого, - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу законного представника малолітнього потерпілого, - ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_3 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Корчиста