Провадження № 3/359/5168/2025
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши, у режимі відео конференції, за участі особи, яка притягується до відповідальності її представника адвоката Кожуховського О.В., та прокурора Бориспільської окружної прокуратури Гайфуліної Н.П., адміністративний матеріал, що надійшов від Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, депутата Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області, заступник генерального директора з науково - методичної роботи, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Переяслав-Хмельницьким МРВ ГУ МВС України в Київській області 16.03.1999 року, реєстраційний номер платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 25.09.2025 року № 4069 ОСОБА_1 , будучи депутатом Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області, являючись суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. З Закону №1700-УІІ, порушила вимоги пунктів ст. 28 Закону №1700-VІІ, не вживши заходів щодо недопущення можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечні приватним інтересом і представницькими повноваженнями, які виникли при видачі та підписанні нею характеристики на ОСОБА_2 , який являється її безпосереднім керівником як генеральний директор НІЕЗ «Переяслав», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1727 КУпАП.

У судове засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 з`явився, надала свої письмові пояснення щодо складеного відносно неї протоколу разом зі своїми докази, та підтримала їх в судовому засіданні. Просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення №359/13213/25 за частиною 1 статті 172-7 КУпАП щодо у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Представник особи, яка притягується до відповідальності, адвокат Кожуховський О.В. підтримав пояснення ОСОБА_1 та просив провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Прокурор у судове засіданні з`явився, протокол підтримала та просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, її представника та прокурора та дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оцінивши надані докази у їх сукупності, суддя приходить до висновку, про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, з наступних підстав.

Так, положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Доказами відповідно до ст. 251 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа), згідно ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідальність за ст. 172-7 КУпАП настає за умови наявності чотирьох взаємозумовлених і взаємопов`язаних елементів: об`єкта та об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони: неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає наявність корупційного діяння.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" під потенційним конфліктом інтересів розуміється наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно вчиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов`язків, тому зобов`язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Судом встановлено, що згідно з протоколом Переяславської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області від 31.10.2020 «Про результати виборів депутатів Переяславської міської ради» ОСОБА_1 обрано депутатом Переяславської міської ради.

ОСОБА_1 , згідно постанови Бориспільської міської виборчої комісії Київської області від 08.11.2015 року № 108 "Про затвердження списку зареєстрованих депутатів Бориспільської міської ради" та списку зареєстрованих депутатів Бориспільської міської ради, обрана депутатом Бориспільської міської ради VІІ скликання.

Відповідно до підпункту "б" п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальним за корупційні правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , 25.04.2025 (більш точний час встановити не можливо) як депутат Переяславської міської ради підписала та видала характеристику на ОСОБА_2 , генерального директора НІЕЗ «Переяслав», жителя міста Переяслав, який одночасно являється її безпосереднім керівником та керівником зазначеного заповідника.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Як зазначалося вище, диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Беручи до уваги диспозицію ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, можна констатувати, що порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про запобігання корупції" правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Відповідно до ч.1 статті 59-1 "Конфлікт інтересів" Закону України "Про місцеве самоврядування" сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Згідно примітки до статті, терміни "реальний конфлікт інтересів", "потенційний конфлікт інтересів", "неправомірна вигода", "подарунок" вживаються у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання корупції".

Так, відповідно до письмових пояснень та наданих в судовому засіданні особи, що притягується до адміністративної відповідальності, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 підтвердила факт того, що складала і підписувала певну характеристику, але чи це саме та копія знаходиться в матеріалах справи вона не пам`ятає. Фактично, створений документ під назвою «характеристика» не має ніякого стосунку до депутатських повноважень, у тому числі і тому що її зміст не змінився б якби, для прикладу, в бланку документу було відсутнє слово «депутат». ОСОБА_1 , особисто давно знаючи ОСОБА_2 , підготувала характеристику такого ж змісту як будь-який громадянин, який володіє відомостями про особу останнього.

Сам же текст характеристики не містить жодного посилання на депутатські повноваження, не вказує на жодну дію, яка випливає з компетенції депутата за Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», не створює юридичних наслідків. Указаний документ, по своїй суті, є побутовим, а не пов`язаним із представницькими повноваженнями депутата, як, наприклад, депутатське звернення чи запит. Це опис біографії, участі в заходах, культурної діяльності, особистих ініціатив, відомості про особу генерального директора, яким він є насправді і є як директор, і як громадянин.

Також необхідно звернути увагу, що на момент підготовки та надання характеристики ОСОБА_1 виконувала обов`язки генерального директора НІЕЗ, тобто не підпорядковувалася ОСОБА_2 :, не була його підлеглою, а заміщувала його. Станом на 19.11.2025 вона так само продовжує виконувати обов`язки керівника закладу, а тому оплата праці, премії, надбавки, доплати ОСОБА_1 визначаються органом управління заповідником (Мінкультури), а не ОСОБА_2 .

При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, є наявність реального конфлікту інтересів.

Так, у роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року "Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією" зазначено, що аналіз термінів "потенційний інтерес" та "реальний інтерес", які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: - наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; - наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; - наявність повноважень на прийняття рішення; - наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття "реальний конфлікт інтересів", згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можна констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом. Те саме випливає з положень ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування", які регламентують питання, що вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях, тобто колегіальним органом. Іншими словами, у разі, якщо, наприклад, депутат місцевої ради, який виконує свої повноваження у складі такого колегіального органу голосує, він одноособово не приймає такого рішення, таке рішення приймається колегіальним органом більшістю голосів. Відтак відсутній прямий і безпосередній причино - наслідковий зв`язок між голосуванням та прийняттям рішення. Голосування депутата є його обов`язком, тобто участь у такому голосуванні є здійсненням депутатом його представницьких повноважень. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

З огляду на вищевикладене, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи депутатом Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області, надала характеристику ОСОБА_2 не будучи в його підпорядкуванні, а заміщувала його.

Також, досліджені матеріали справи свідчать, що реальний конфлікт інтересів у цьому випадку відсутній, оскільки станом на 19.11.2025 ОСОБА_1 так само продовжує виконувати обов`язки керівника закладу , а тому оплата праці , премії, надбавки доплати ОСОБА_1 визначаються органом управління заповідником (Мінкультури), а не ОСОБА_2 .

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що наявний конфлікт інтересів не може вважатися реальним, та не містить ознак визначених у примітці до статті 172-7 КУпАП, оскільки оперуповноваженою 1-го вектору (проти дії корупції) УСР в Київській області ДСР Національної поліції капітаном поліції Н.Маринич у протоколі та доданих до нього матеріалах не доведено факту реального конфлікту інтересів.

Враховуючи вище викладе, суд приходить до висновку, що а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в матеріалах справи не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження об`єктивної сторони даного правопорушення.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

З огляду на вище викладене суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 не порушувала вимоги ч. 1 ст. 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" й відповідно ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції".

Також вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Згідно зі ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як зазначалося вище, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, є умисним діянням та може мати місце при наявності прямого умислу правопорушника на вчинення протиправних дій, тобто особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів та таке неповідомлення може мати наслідком досягнення певного приватного інтересу.

Таким чином, вище перелічені приписи діючого законодавства визначають, що зазначений конфлікт зароджується і розвивається в рамках свідомості однієї особи, у якої можливе виникнення реального конфлікту інтересів, і яка має корисливий прямий умисел на приховане задоволення свого особистого інтересу, нікому на час даного задоволення не відомого.

Доводи ОСОБА_1 , зазначені нею у своїх письмових поясненнях, про відсутність у неї умислу на вчинення корупційного правопорушення, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи.

Так, ОСОБА_1 не могла мати умисел на приховування наявності конфлікту інтересів та неповідомлення НАЗК про наявність реального конфлікту інтересів..

Також не може свідчити про порушення ОСОБА_1 антикорупційного законодавства те, що остання, будучи депутатом Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області та надала характеристику на ОСОБА_2 такими своїми діями, за встановлених в судовому засіданні обставин, виконувала виключно свої представницькі, тобто публічні функції як депутат міської ради.

Відповідно ч. 4 ст. 49 Закону України "Про місцеве самоврядування", депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Згідно ч. 6 ст. 49 Закону, депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Відповідно ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування", посадова особа місцевого самоврядування це особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

В рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №і- 27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що висновки оперуповноваженою 1-го вектору (проти дії корупції) УСР в Київській області ДСР Національної поліції капітаном поліції Н. Маринич, про вину ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, зроблені на підставі припущень, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України є неможливим, оскільки з урахуванням норм цієї статті, посадова особа правоохоронного органу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, скоїв правопорушення. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього.

Таким чином, орган, який склав протокол про адміністративні правопорушення, на думку суду, допустив помилкове тлумачення ч. 1 ст.172-7 КУпАП та положень ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» при правовій оцінці надання характеристики ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не вчинила дій (бездіяльності), які містять ознаки адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 172-7 КУпАП за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому посилання на те, що ОСОБА_1 свідомо не вживала відповідних заходів та негайно не повідомила НАЗК про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та надала характеристику ОСОБА_2 , не можуть бути визнані обґрунтованими.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, визначеного ч. 1 ст. 172-7 КУпАП під час розгляду адміністративного матеріалу в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 10, ч. 1 ст. 172-7, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк