Апеляційне провадження № 33/824/5409/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №432274 від 23.08.2025 року слідує, що 23.08.2025 року о 21 год 15 хв в м. Боярка по вул. Білогородській, 17, водійка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «MITSUBISHI» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, невиразна мова, різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водійка відмовилась під запис бодікамери.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У судове засідання, призначене на 04.12.2025 року з`явилася ОСОБА_1 та захисник, підтримали подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просили її задовольнити.

У ході розгляду справи апелянт заявив клопотання про виклик і допит в якості свідків працівників поліції.

Дане клопотання було відхилене судом, оскільки працівник поліції не може бути допитаним в якості свідка. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/11454/16-а, зазначено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах, де пояснення свідка суд визнав такими, що не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначений свідок був присутній на місці як службова особа - інспектор УПП.

Основними доводами апеляційної скарги були:

- надуманість патрульним неіснуючих ознак сп`яніння;

- порушена процедура фіксації, матеріали справи не містять доказів чіткої та зрозумілої відмови від проходження огляду; апелянт стверджувала, що фактично не відмовлялася від проходження огляду коли її запитали про те, чи згодна вона проходити огляд на стан сп`яніння, вона відповіла погодженням, а потім висловила позицію щодо наміру проїхати до медичного закладу, однак працівник поліції безпідставно почав пропонувати їй проходження огляду за допомогою «Драгеру»;

- використаний старий зразок направлення на огляд;

- неможливо встановити найближчий заклад охорони здоров`я, оскільки місцем скоєння правопорушення в протоколі зазначено місце проживання особи.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.

Доводи апелянта щодо надуманості патрульним неіснуючих ознак сп`яніння апеляційний суд відхиляє з огляду на таке:

Встановлення ознак сп`яніння відноситься до дискреційних повноважень працівників поліції на підставі візуального огляду водія і в процесі спілкування з ним.

Відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак сп`яніння у водія. Не згода останнього з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає водієві права відмовлятися від запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння.

Зовнішні ознаки за своєю суттю не можуть в повній мірі відображатися у відеозаписі. При цьому такі зовнішні ознаки надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, яка сама по собі не має жодного юридичного значення і не може підтвердити чи спростувати стан, в якому перебуває водій, працівники поліції і заявляють вимогу щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки.

Неспроможними також є і доводи апелянта про відсутність факту її чіткої та зрозумілої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Отже, виходячи з вищенаведеного правового обґрунтування належним доказом правопорушення є відеозапис, матеріали якого обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції на місці зупинки дуже чітко і зрозуміло пояснили ОСОБА_1 , що вона була зупинена у зв`язку з порушенням нею правил проїзду перехрестя, після виникнення у працівників поліції сумнівів щодо наявності сп`яніння, перебуваючи удвох біля вікна автомобіля, в якому знаходилась ОСОБА_1 , вони запропонували пройти їй огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що вона погодилась. Отримавши таку згоду, один з працівників поліції пішов за спеціальним приладом Драгер. Після того як він відійшов, ОСОБА_1 дійсно повідомила іншому працівнику поліції про те, що вона згодна поїхати до відділення медичного закладу. Однак той працівник поліції, що відійшов, такої позиції не чув, тому, повернувшись, надав ОСОБА_1 . Драгер та запропонував пройти огляд, на що вона як не вчинила жодних дій щодо проходження огляду, так і не висловила відмови від проходження огляду.

Після описаних вище подій відеозапис фіксує, що обидва працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 проходження огляду як на місці зупинки так і в медичному закладі, на що остання мовчала, ігноруючи відповідні пропозиції поліцейських та не вчиняла жодних активних дій спрямованих на проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі, зокрема, шляхом вочевидь явного триваючого у часі ігнорування неодноразових вимог працівника поліції пройти такий огляд.

Таким чином, невчинення жодних активних дій для проходження огляду з боку ОСОБА_1 та ігнорування нею неодноразових пропозицій проходження огляду, що проявлялося у мовчанні, правильно розцінені працівниками поліції як її відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Досліджений судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовними, містять у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд всупереч доводам апелянта про неналежність доказів вважає, що відеозапис є належними та допустимими доказам вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того не може бути прийнята позиція апелянта й відносно наявності в матеріалах справи направлення на огляд старого зразка.

Відповідно до пунктів 6-8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Аналіз вказаних норм свідчить, що поліцейським видається направлення для проходження огляду у разі згоди водія пройти огляд у відповідному закладі охорони здоров`я, куди водія зобов`язаний доставити поліцейський.

В разі відмови водія прослідувати разом з поліцейським до медичного закладу норми законодавства не зобов`язують видавати водієві направлення на огляд.

Оскільки згоди прослідувати до медичного закладу апелянт не висловлювала, наявність старого зразка в даному випадку не відіграє ніякої ролі та не змінює суті інкримінованого правопорушення.

При цьому суд погоджується з твердженнями апелянта про невідповідність в протоколі місця вчинення правопорушення.

Так, дійсно місце вчинення правопорушення в протоколі зазначене як місце проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В той же час дане питання є технічним та жодним чином не впливає на суть вчиненого правопорушення. Відтак дана обставина жодним чином не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП була підтверджена на підставі сукупності належних та допустимих доказів, що й було належним чином встановлено судом.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба