КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Харченком Сергієм Вікторовичем на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122-2 та частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 451000 від 11.09.2025, ОСОБА_1 цього ж дня о 21 год. 20 хв., керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Рональда Рейгана, 22 в м. Києві, порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), при цьому, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та неодноразовим увімкненням звукового сигналу, був зупинений шляхом блокування, чим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 450996 від 11.09.2025, ОСОБА_1 цього ж дня о 21 год. 20 хв. керував транспортним засобом - автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Рональда Рейгана, 22 в м. Києві у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30.10.2025,ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених частиною першою статті 122-2 та частиною першою статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000,00 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 , через свого захисника подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2025 скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не порушував ПДР України, не вчиняв ДТП та не залишав самовільно місце ДТП. Тобто, складений протокол за статтею 122-4 КУпАП не відповідає дійсності, а суд першої інстанції вийшов за межі своїй повноважень, змінивши кваліфікацію з статті 122-4 КУпАП на частину першу статті 122-2 КУпАП.

Зазначає, що вина ОСОБА_1 не є доведеною, адже на відео лише частково зафіксовано як поліція їде з сиреною, а потім біжить до під`їзду будинку де стоїть ОСОБА_1 , пояснення свідків також відсутні, так само, як і факт керування.

Вказує, що зміст протоколу не відповідає вимогам, що передбачені статтею 256 КупАП, акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу, його зміст є незрозумілим, а тому ці документи не можуть бути належними та допустимими доказами.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, суть обвинувачення.

Також скаржник посилається на те, що в разі незгоди з результатами огляду, такий проводиться у закладі охорони здоров`я.

Крім того, скаржник посилається на те, що суддя Бабайлова Л.М. не мала повноважень на винесення постанови, адже відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду - справу № 754/15879/25 передано судді лише 31.10.2025.

В судовому засіданні адвокат Харченко С.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною першою статті 122-2 та частиною першою статті 130 КУпАП суд першої інстанції виходив з доведеності його вини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 122-2 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу, дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту з Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України N? 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція) ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КАП України.

Із відеозапису, долученого до матеріалів справи, видно, що працівники поліції з увімкненими проблисковими маячками та звуковими сигналами рухалися за автомобілем. Надалі вбачається, як працівники поліції вийшли з авто, підійшли до ОСОБА_1 та почали запитувати чому не зупинявся, на що останній не заперечував факт керування, вказував, що він просто налякався, тому і продовжував рух. На запитання працівників поліції чи вживали алкогольні напої та чи згоден пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 зізнався у тому, що вживав, вибачався за вчинене, добровільно пройшов огляд, проти результату не заперечував.

Отож, відомості, які містяться на відеозаписі, свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції під час проведення огляду та вимог статті 266 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених частиною першою статті 122-2 та частиною першою статті 130 КУпАП, підтверджується даними письмових матеріалів справи, а саме протоколами про адміністративні правопорушення, картками обліку адміністративних правопорушень, результатом тесту приладу «Драгер» з показником 1.70‰ відносно ОСОБА_1 , результат якого останній не оспорював, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу, зобов`язанням ОСОБА_1 , яке підтверджує його відсторонення від керування транспортними засобами та відеозаписом події.

Враховуючи зазначене, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо відсутності повноважень у судді суду першої інстанції, адже як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу, справу № 754/15879/25 (за протоколом серії ЕПР1 № 451000 від 11.09.2025 за статтею 122-2 КУпАП) було розподілено судді Бабайловій Л.М. 24.09.2025 (а.с. 8). Справу № 754/15995/25 (за протоколом ЕПР 1 № 450996 від 11.09.2025 за статтею 130 КУпАП) було розподілено судді Татауровій І.М. 25.09.2025 (а.с. 35).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2025 суддею Татауровою І.М. матеріали справи № 754/15995/25 передано судді Деснянського районного суду м. Києва Бабайловій Л.М. для вирішення питання щодо об`єднання в одне провадження зі справою 754/15879/25 (а.с. 52).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2025 справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 №754/15879/25 (3/754/3918/25) та №754/15995/25 (3/754/3951/25) об`єднано в одне провадження (а.с. 53).

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30.10.2025,ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених частиною першою статті 122-2 та частиною першою статті 130 КУпАП (а.с. 59).

Таким чином, матеріали обох справ були належним чином розподілені автоматизованою системою, у подальшому передані для вирішення питання про об`єднання та об`єднані в одне провадження у встановленому законом порядку, після чого постанову у справі ухвалено суддею, уповноваженою на її розгляд.

Посилання скаржника на необхідність проведення огляду у закладі охорони здоров`я є безпідставним, оскільки такий огляд здійснюється лише у разі відмови особи від проходження огляду на місці або її незгоди з його результатами, тоді як ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд та заперечень щодо отриманого результату не висловлював.

Доводи апеляційної скарги на відсутність відеофіксації моменту зупинки транспортного засобу не береться до уваги судом, оскільки той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем, не заперечувався самим водієм, і в ході спілкування з працівниками поліції обставини перебування за кермом підтверджувалися ним особисто та випливають із загального контексту відеозапису.

Крім того, апеляційна скарга ґрунтується на твердженнях про те, що ОСОБА_1 не порушував Правил дорожнього руху України, не вчиняв дорожньо-транспортної пригоди та не залишав місце ДТП, у зв`язку з чим, на думку скаржника, протокол за статтею 122-4 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи. Водночас апелянт зазначає, що суд першої інстанції, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 зі статті 122-4 КУпАП на частину першу статті 122-2 КУпАП, вийшов за межі своїх повноважень.

Однак, з таким твердженням суд апеляційної інстанції погодитись не може, адже згідно протоколу ЕПР1 № 451000 від 11.09.2025, ОСОБА_1 керуючи автомобілем порушив п. 2.4 ПДР України, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та неодноразовим увімкненням звукового сигналу, був зупинений шляхом блокування, чим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122-4 КУпАП.

Разом з тим, згідно довідкою від 18.09.2025, яку склав інспектор відділу адміністративної практики УПП у м. Києві ДПП капітан поліції Іван Вацура, повідомлено, що інспектором патрульної поліції при складанні даного протоколу було невірно зазначено статтю КУпАП, а тому просить вважати вірним статтю ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що фабулу правопорушення у протоколі викладено правильно, а допущена помилка стосувалася виключно номера статті, що не вплинуло на встановлення фактичних обставин справи та не позбавило особу можливості розуміти суть пред`явленого обвинувачення, а тому суд посилаючись на довідку, вірно розглядав справу за частиною першою статтею 122-2 КУпАП.

Крім того, суд акцентує на тому, що особи, які реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. А отже, недоліки протоколоку не спростовують факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Зауваження щодо порушення процедури огляду на стан сп`яніння не ґрунтується на вимогах закону, оскільки працівники патрульної поліції діяли відповідно до статті 266 КпАП.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятим судом першої інстанції рішенням, однак висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Харченком Сергієм Вікторовичем залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду