Номер провадження: 33/813/1059/25
Номер справи місцевого суду: 496/7876/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., адвоката Дьоміна О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 01.12.2024 року на трасі Київ-Одеса 452 км., керував транспортним засобом Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2025 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, працівники поліції його туди не повезли, сказали, що на даний час відсутній екіпаж, який би його доставив до лікарні а тому вони будуть складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

2)з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не ознайомився з ним не згоден, однак підписав;

3)працівниками поліції також було невірно вказана кваліфікація правопорушення як за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи є постанова Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 , згідно якої останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилаючись на такі доводи, представник Огородніка В.В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення адвоката Дьоміна О.М., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

На переконання апеляційного суду, вирішуючи справу, суд першої інстанції, всупереч ст. 251, 252 КУпАП з достатньою повнотою не дослідив та не перевірив докази у справі, що призвело до помилкових висновків в їх оцінці на предмет допустимості та достовірності, як доказів у справі та необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №186521 від 01.12.2024 року з якого вбачається, що 01.12.2024 року о 21:45 год. на трасі Київ-Одеса 452 км., ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що всю інформацію надасть у суді;

-довідка про отримання (неотримання) особою посвідчення водія з якої вбачається, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія;

-довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що 01.12.2024 року о 22:00 год., ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до КНП «ОДМЦПЗ» ООР для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку із виявленням у нього працівниками поліції ознак наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці, однак огляду проведено не було з підстав відмови водія;

-відеозапис, з якого вбачається, що 01.12.2024 року приблизно о 21:51 год. на вулиці стоять ОСОБА_1 разом із працівником поліції та спілкуються. Подія відбувається на блок посту. Працівник поліції говорить ОСОБА_1 про те, що наркотичні речовини в організмі людини виходять місяць, а тому щоб зрозуміти чи перебуває останній у стані наркотичного сп`яніння, треба пройти огляд у медичному закладі. Далі працівник поліції говорить ОСОБА_1 про те, що він не може змушувати останнього їхати до медичного закладу, проте, якщо він відмовиться то це буде окремою самостійною підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 сказав, що краще він поїде. Тоді працівник поліції сказав, що він викликає інший екіпаж поліції, який його відвезе до медичного закладу, і щоб він його зачекав. Далі по відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 разом із працівником поліції до приміщення, яке знаходиться на блок посту. Працівник поліції запитував ОСОБА_1 його дані, та перевіряв їх із базою. Далі працівник поліції виписав протокол про адміністративне правопорушення. Ознайомив із його змістом ОСОБА_1 . Запропонував ОСОБА_1 надати свої особисті пояснення. Повідомив останнього, що його відсторонено від керування транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 8, 9 Інструкції та пунктами 7, 8 Порядку регламентовано, що з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, одними із ознак складу даного правопорушення є відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення, повинен довести даний факт.

Працівниками поліції, незважаючи на порушення вищезазначених вимог закону, було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З дослідженого відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 була врівноваженою, зовнішній вигляд та мова не містить ознак явного наркотичного сп`яніння, на які вказано в протоколі.

Також з відеозапису вбачається, що первинний огляд на предмет виявлення ознак наркотичного сп`яніння на місці співробітниками поліції не проводився, зокрема не проводився огляд реакції зіниці очей, та координації рухів. З відеозапису не вбачається з яких саме підстав працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати в медичний заклад для огляду на стан наркотичного сп`яніння.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилався на те, що 01.12.2024 року ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції, в ході бесіди у працівника поліції виникла підозра, що він перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим запропонували пройти огляд у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, проте, працівники поліції його туди не повезли, сказали, що на даний час відсутній екіпаж, який би його доставив до лікарні, а тому вони будуть складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Зважаючи на дані обставини, для повного, всебічного та обґрунтованого розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції неодноразово було викликано працівника поліції який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Проте, в суд він не з`явився, причин свої неявки суду не повідомив.

В суді апеляційної інстанції адвокат Дьомін О.М. надав пояснення, зауваживши на тому, що ОСОБА_1 працівниками поліції у зв`язку із виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, він погодився. Працівник поліції сказав зачекати на інший екіпаж, який його відвезе до медичного закладу, проте потім повідомив що іншого екіпажу немає тому склав протокол. Вважає, що працівником поліції протокол було складено у порушення вимог інструкції та чинного законодавства, а тому вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не доведена належними та допустимим доказами у справі.

Отже, пояснення, які надавав ОСОБА_1 працівникам поліції, та пояснення які надав суду апеляційної інстанції адвокат Дьомін О.М. не суперечать дослідженим доказам у справі, та узгоджуються між собою.

Суд апеляційної інстанції зауважує на наступному, з наявного в матеріалах справи відеозапису із нагрудної камери співробітника поліції вбачається, що на ньому зафіксована лише пропозиція поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а також те що останній погодився на такий огляд, проте, всупереч вимог вищевикладеного, не зафіксовано з яких саме підстав виникла підозра у працівника поліції, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, не було проведено первинного огляду. Також з відеозапису незрозуміло, з яких підстав було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, як відмова від проходження на вимогу працівника поліції огляду на стан наркотичного сп`яніння, хоча такої відмови зафіксовано не було, а навпаки зафіксована згода поїхати до медичного закладу для огляду.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), визначено, що кінозйомка та відеозапис це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).

Крім того, слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів зроблених за допомогою боді камери не вбачається, факту зупинення транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , не зафіксовано з яких саме підстав працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати в медичний заклад для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не зафіксовано первинного огляду на предмет виявлення ознак наркотичного сп`яніння, не зафіксовано факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Відеозапис є неповним, а в матеріалах справи не міститься інформації чи мала камера, якісь технічні несправності. Свідки події відсутні. Також відсутні і будь які рапорти, або письмові пояснення свідків.

А тому, суд апеляційної інстанції, не приймає як належний доказ у справі оглянутий відеозапис, оскільки він не дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формуються обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд зауважує на тому, що співробітниками поліції були допущені численні порушення вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку співробітники поліції, недобросовісно виконували свої посадові обов`язки передбачені Законом України «Про національну поліцію», а також вимог ст. 266 КУпАП, які в порушення вимог закону безпідставно склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Тому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів. При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, так як доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження при розгляді справи. Судом першої інстанції при винесенні постанови не було в повному обсязі дотримано вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, а саме судом не було перевірено наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з чим суд неправильно встановив фактичні обставини справи та визнав ОСОБА_1 винним у його вчиненні.

Згідно ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні апеляційним судом у судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова