Провадження № 3/175/6677/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року с-ще Слобожанське

Суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Заборський В.О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП, відносно:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Чувашія рф, громадянина України, працюючого неофіційно, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 413990 ОСОБА_1 25.07.2025 близько 23:15 год. за адресою: АДРЕСА_1 , неналежно виконав батьківськи обов`язки по вихованню своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання перебувала у громадському місці, а саме по вул. Центральна у м. Підгороднє після 22:00 год. без нагляду дорослих, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 з`явився, свою вину визнав у повному обсязі.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Частиною 3 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність батьків або осіб які їх замінюють за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Тобто, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП виражається у вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена цим Кодексом.

Отже, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.184 КУпАП необхідно встановити наявність у діях неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ознак конкретного адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення неповнолітня ОСОБА_2 перебувала у громадському місці, а саме по вул. Центральній у м. Підгороднє після 22:00 год. без нагляду дорослих, чим ОСОБА_1 неналежно виконав свої обов`язки по її вихованню.

Однак в протоколі не зазначено правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП вчинила неповнолітня ОСОБА_2 , зокрема статтю, частину статті КУпАП.

При цьому, диспозиція ч.3 ст.184 КУпАП не передбачає неналежного виконання батьками обов`язків щодо виховання дитини, а пов`язує настання адміністративної відповідальності лише з фактом вчинення дитиною у віці від 14 до 16 років правопорушення, відповідальність за яке передбачена КУпАП.

Суть правопорушення, викладена в протоколі, не відповідає правовій кваліфікації ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Статтею 20-1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти віком до 16 років з двадцять другої до шостої години можуть перебувати у закладах, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладах громадського харчування лише в присутності принаймні одного з батьків чи іншого законного представника дитини або особи, яка її супроводжує і несе за неї персональну відповідальність, тобто норма даної статті містить обмеження перебування дітей віком до 16 років у закладах, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладах громадського харчування, але в ній немає заборони перебування на вулиці після 22:00 год.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.184 КУпАП не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Суд зазначає, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Барбера, Мессегу і Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Вищевикладене свідчить про те, що особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги, що суд розглядає справу про адміністративне правопорушення в межах і на підставі протоколу, складеного уповноваженими органами, та з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення неповнолітньою ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені у протоколі «поза розумним сумнівом» не знайшли свого підтвердження.

Згідно з п. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.3 ст.184, ст. 247, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.О. Заборський