Провадження №33/812/573/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Коновець М. С.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючої- судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Колосової О. М. захисниці Ткач В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисниці Мотальової-Кравець В. Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 6 січня 2025 року о 12 годині 07 хвилині у місті Миколаєві по проспекту Богоявленському 57 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Land Rover Discovery», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, що зафіксовано за допомогою відеозапису.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із постановою суду від 27 березня 2025 року захисниця ОСОБА_1 адвокатка Мотальова-Кравець В. Ю. 8 грудня 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді.

Разом з тим клопотала про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з тим, що до суду першої інстанції не викликався, справа розглянута за його відсутності, копію постанови судді не отримував та проходив військову службу. У листопаді 2025 року звернувся до захисниці за отриманням правової допомоги, після чого 21 листопада 2025 року захисниця подала заяву до суду про ознайомлення з матеріалами справи. Втім, судом на її адресу було направлено лише матеріали справи без відеозапису, внаслідок чого нею подана апеляційна скарга лише 8 грудня 2025 року із клопотанням про поновлення строку.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисниця Мотальова-Кравець В. Ю. не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення слухання справи не надали. Справа розглянута за їх відсутності, але у присутності іншої захисниці ОСОБА_1 адвокатки Ткач В. О. відповідно до статті 294 КУпАП, за належно підтвердженими нею повноваженнями.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисниці Мотальової-Кравець В. Ю., заслухавши пояснення захисниці Ткач В. О. на підтримку поданого клопотання, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть перешкоджати реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Крім того 20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6, 7 рішення).

ЄСПЛ вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення суддею суду першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Тобто початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення суддею суду першої інстанції відповідної постанови, ані з моменту вручення її копії особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови судді суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно матеріалів провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ухвалено 27 березня 2025 року, в день коли відбулося судове засідання без його участі. У змісті постанови суд послався на те, що ОСОБА_1 повідомлявся про слухання справи, зокрема, шляхом доставки смс-повідомлення на вказаний ним особисто номер телефону, але до суду не з`явився (а.с.1-2, 8-12).

У день постановлення судового рішення 27 березня 2025 року постанова судді направлена до Єдиного державного реєстру судових рішень, де опублікована в загальному доступі 31 березня 2025 року. Апеляційна скарга подана захисницею ОСОБА_1 адвокаткою Мотальовою-Кравець В. Ю. лише 8 грудня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

За такого, оцінюючи обставини звернення захисниці з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2025 року, з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП, апеляційний суд враховує, що вказаною нормою встановлюються строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду з апеляційною скаргою за захистом свого права протягом 10 днів з дня винесення суддею суду першої інстанції відповідної постанови) та метою звернення до суду.

З доданого до матеріалів справи відеозапису самої події та складеного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 під час складення відносно нього протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП, повідомив поліцейському адресу свого проживання та номер телефону для можливості його повідомлення про дату слухання справи у Ленінському районному суді міста Миколаєва, що і зафіксовано поліцейським при складанні протоколу про адміністративну відповідальність (а.с.1-2, 5).

У подальшому, ОСОБА_1 за вказаною адресою надсилалися судові повідомлення, але без підтвердження їх отримання за матеріалами справи, а також він повідомлявся за названим ним номером телефону з підтвердженням доставки судової повістки (а.с.9).

Таким чином судом прийняті усі заходи до належного повідомлення ОСОБА_1 про дати та час слухання справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, посилаючись про необізнаність про слухання справи ОСОБА_1 на підтвердження його добросовісної поведінки до скарги не додані копії будь-яких поданих ним заяв чи інших звернень з приводу руху відомої йому справи про адміністративне правопорушення. Не надано таких доказів і до апеляційного суду.

При тому у справі міститься лише копія договору ОСОБА_1 із адвокаткою Мотальовою-Кравець В. Ю., укладеного 19 листопада 2025 року з метою отримання правової допомоги, та звернення захисниці до суду 21 листопада 2025 року щодо отримання нею копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення з посиланням на номер справи (а.с.19, 31), за яким міститься постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 КУпАП, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована 31 березня 2025 року в загальному доступі для ознайомлення.

За наведених обставин посилання захисниці стосовно необізнаності ОСОБА_1 у складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, за наслідками розгляду якого винесена постанова судді від 27 березня 2025 року, виглядає досить сумнівним.

Тому, враховуючи перебування постанови судді від 27 березня 2025 року в Єдиному реєстрі судових рішень з 31 березня 2025 року та посилання особи та його захисниці на номер справи, у якій винесена ця постанова, при подачі 21 листопада 2025 року заяви до районного суду, наведена захисницею, з якою 19 листопада 2025 року укладено договір на надання правової допомоги, обставина про дату обізнаності особи щодо ухваленого відносно неї судового рішення, якою на її думку є дата ознайомлення з матеріалами справи, не може бути розцінена судом як причина, яка унеможливила або ускладнила можливість вчинення процесуальної дії на своєчасну подачу апеляційної скарги, хоча б після укладення договору на надання правової допомоги та звернення до суду.

В той же час апеляційна скарга подана захисницею лише 8 грудня 2025 року, а її доводи про дату ознайомлення з матеріалами справи, як початок відліку строку на апеляційне оскарження, є такими, що суперечать положенням статті 294 КУПАП, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови судом.

Не є слушним посилання на проходження ОСОБА_1 військової служби, як поважної причини для поновлення тривалого строку пропуску на звернення до суду, оскільки за наданою довідкою (а.с.36) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення складено в період виконання ОСОБА_1 завдання, але в іншому місці, смс-повідомлення про слухання справи вручено ОСОБА_1 та призначено день розгляду справи судом в період, коли особа не брав участь у заходах, необхідних для оборони України, та в подальшому у ОСОБА_1 було достатньо часу з 27 березня по 1 квітня 2025 року, а також в період з 1 вересня по 8 грудня 2025 року для прояву добросовісних та розумних дій, направлених на з`ясування руху своєї справи та можливості подачі скарги на прийняте суддею рішення стосовно нього.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження постанови судді, апеляційний суд вважає, що апелянткою пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені нею причини, які перешкодили їй в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки нею подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянткою був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захисниці Мотальовій-Кравець В. Ю. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_2 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова