КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4263/2025 Доповідач: Яковлева В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання - Шуленковою В.В., за участю: захисника - адвоката Хуторного Д.В., в режимі відеоконференції представника потерпілої - адвоката Унінця І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника - адвоката Хуторного Дмитра Володимировича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Собаку породи «Кане-корсо» кличка Арес, яка належить ОСОБА_1 - конфісковано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, захисник - адвокат Хуторний Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2025 року по справі №757/22439/25-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.154 КУпАП.

Постановити нову постанову, якою матеріали справи №757/22439/25-п про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , щодо порушення правил утримання собак, повернути до Печерського УП ГУНП в м. Києві для належного оформлення та направлення для розгляду за підвідомчістю.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що судом першої інстанції не були належним чином встановлені обставини у справі, які впливають на об`єктивність та правильність застосування стягнення. Так, судом першої інстанції не взято до уваги грубі порушення з боку Печерського ГУНП в місті Києві при складанні протоколу та матеріалів про адміністративне правопорушення.

Захисник зазначає про те, що протокол серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року складений з істотними порушеннями ст. 254 КУпАП та п.7 Наказу №1376. Так, в зазначеному протоколі, оригінал якого наявний в матеріалах справи, ОСОБА_1 інкриміновано адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 154 КУпАП. Проте, в копії протоколу, який було видано ОСОБА_1 після його складання, зазначено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.154 КУпАП. Так, в судовому засіданні до огляду подавалась копія протоколу врученого ОСОБА_1 , на якій наявні підписи останньої. Отже, порівнюючи оригінал та копії протоколу серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що оригінал не відповідає копії, а саме в рядку «склад адміністративного правопорушення» зроблено допис інформації про спричинення тілесних ушкоджень та виправлено кваліфікацію адміністративного правопорушення з ч.1 ст.154 КУпАП на ч.3 ст.154 КУпАП. Також в рядку «чим спричинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.154 КУпАП» зроблені аналогічні виправлення кваліфікації адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові фактично визнає, що протокол серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року складений з порушеннями, які неможливо усунути в судовому засіданні.

Разом з тим, з пояснень, наданих ОСОБА_1 вбачається, що пояснення відібрані Ст. ДОП Печерського УП ГУНП в місті Києві, капітаном поліції Бурбурським Д.В., проте без зазначення дати їх отримання від ОСОБА_1 , що унеможливлює встановлення дотримання 24-х годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, та моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 254 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції не з`ясовано ані у ОСОБА_1 під час судового розгляду справи, ані у Ст. ДОП Печерського УП ГУНП в місті Києві, капітана поліції Бурбурського Д.В., який складав протокол, коли саме були відібрані пояснення. Так, в самому протоколі є лише посилання на пояснення без зазначення дати, як ідентифікуючої ознаки їх відібрання для складання протоколу.

Також, у згаданому протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє необхідне посилання на конкретну норму правил вигулу тварин, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається із заяви потерпілої, ОСОБА_2 , яка звернулась до органів поліції 11.04.2025 при події, що трапилась 08.04.2025 були присутні свідки. Проте, під час підготовки матеріалів адміністративного правопорушення не були встановлені та допитані свідки події, що трапилась 08.04.2025, що унеможливлює об`єктивне та неупереджене встановлення фактів та обставин події, що мають суттєве значення.

Так, ОСОБА_1 вчинила вказане правопорушення, не маючи умислу, як це вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки не могла передбачити дії свого собаки, постійно контролювала його на повідку. В протоколі серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року зазначено «яка випадково вкусила».

Захисник звертає увагу на те, що суд не має передбачених законом повноважень вживати заходи до усунення порушень, допущених на досудовій стадії провадження. Вищезазначені недоліки, допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, також неможливо було усунути під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, до компетенції суду відноситься розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.154 КУпАП. При цьому розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.154 КУпАП, як вбачається зі змісту положень ст.ст.218-244, 24 КУпАП, не відноситься до компетенції жодних, з числа зазначених у ст. 213 КУпАП, органів влади (посадових осіб). Отже, системний аналіз положень ст. 154 КУпАП, у зв`язку з положеннями ст.ст. 218, 221 КУпАП у редакції станом на 01.07.2021 дає можливість зробити висновок, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.154 КУпАП станом на 01.07.2021 відносився до компетенції адміністративних комісій, а справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 154 КУпАП, до компетенції судів.

Звертає увагу, що 15.07.2021 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації положень деяких міжнародних угод та директив Європейського Союзу у сфері охорони тваринного та рослинного світу» за №1684-IX, яким ст.154 КУпАП було викладено в новій редакції, що повністю відповідає редакції, чинній на момент вчинення правопорушення та на момент здійснення судового розгляду. Однак при цьому, як вбачається з положень зазначеного закону, супутніх змін до ст.ст. 218, 221 КУпАП, у зв`язку з появою ч.3 ст. 154 КУпАП, не було прийнято, а відтак виникла законодавча прогалина, яка полягає у тому, що формально ч.3. ст. 154 КУпАП не відноситься до компетенції жодного органу влади (посадової особи), що здійснюють розгляд справ про адміністративне правопорушення.

Таким чином, внаслідок ухвалення закону №1684-IX від 15.07.2021, який виклав ст.154 КУпАП у новій редакції, набрав чинності та введений в дію 08.11.2021, законодавцем не внесено змін до ст.ст. 218, 221 КУпАП, яка визначає категорію справ про адміністративні правопорушення, що розглядаються судами, оскільки станом як на 02.05.2025, так і на 03.07.2025 року, в переліку таких справ відсутні ті, що передбачені ч.3 ст.154 КУпАП.

Крім того, захисник зазначає про те, що судом першої інстанції в оскаржуваній постанові не встановлено та не підтверджено наявними та належними матеріалами справи право власності на собаку породи «Кане-корсо», кличка Арес, що аналогічно не було здійснено Печерським УП ГУНП в місті Києві при складанні протоколу серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року.

Так, у результатах лабораторного дослідження сироватки крові на наявність антитіл до вірусу сказу, виданого ТОВ «НЕОВЕТЛАБ УКРАЇНА» від 08.05.2024 в графі «Власник» зазначена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 14.11.2009 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.11.2009 року. Так, цуценя собаки породи «Кане-корсо», кличка Арес було придбано у шлюбі в інтересах подружжя за спільні кошти у 2017 році. Таким чином, собака породи «Кане-корсо» кличка Арес належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Це означає, що кожен з подружжя має рівні права на це майно, проте, конфіскація майна порушує права на таке майно одного з подружжя - ОСОБА_4 , якого не було залучено до участі у розгляді справи у зв`язку зі складанням протоколу серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року.

Захисник зазначає, що, вирішуючи питання щодо застосування конфіскації тварини, як передбачено санкцією ч.3 ст. 154 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не врахував того, що про тимчасове вилучення тварин складається протокол або робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак в матеріалах справи відсутній протокол тимчасового вилучення тварини, а також відсутній запис про це в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року.

Проте, Ст. ДОП Печерського УП ГУНП в місті Києві, капітаном поліції Бурбурським Д.В., в самому протоколі про адміністративне правопорушення не вказано вид, приблизний вік, стать, зовнішній вигляд та інші індивідуалізуючі ознаки вилученої тварини, зазначено лише породу «Кане-корсо», що в свою чергу позбавляє можливості вірно ідентифікувати таку тварину з-поміж інших тварин даної породи, та відповідно застосувати такий вид покарання як конфіскація.

Крім того, вилучення (конфіскація) тварини, у даному провадженні, з урахуванням віку тварини, наявність у неї хвороб, які потребують постійного медичного втручання, встановлених обставин, можна розцінювати як жорстоке поводження з твариною.

Тобто передбачена ч. 3 ст.154 КУАП відповідальність у виді конфіскації тварин не відповідає суспільній значимості порушення.

Звертає увагу на те, що під час судового засідання суддя Шапутько С.В. здійснювала збір додаткових доказів по справі, що підтверджується копіями електронних листів, наявних у матеріалах справи. Зазначені дії суду першої інстанції порушують норми процесуального права у визначенні ст.ст. 251, 255, 278, 280 КУпАП. Незважаючи на отримання таких додаткових доказів, попри порушення норм процесуального права, судом першої інстанції не надано належної, неупередженої оцінки цим доказам в їх сукупності, зокрема тому, що ОСОБА_1 використовувала м`який намордник відповідно до медичних показів ветеринарної клініки.

На переконання захисника, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено наявність у діяннях ОСОБА_1 , як особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.154 КУпАП, у мірі, необхідній і достатній для спростування презумпції невинуватості особи із дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Представник потерпілої - адвокат Унінець І.М. подав письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу Хуторного Д.В. на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Зазначає про те, що ОСОБА_2 категорично не погоджується з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Хуторного Д.В., вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що має єдину мету - уникнення відповідальності від вчиненого адміністративного правопорушення. У свою чергу, постанова Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року у справі №757/22439/25-п є обґрунтованою, прийнятою відповідно до фактичних обставин справи та доказів.

Так, на думку представника потерпілої, є належні та обґрунтовані підстави вважати вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за вигулювання собак без повідків та намордників, в невідведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини та її майну, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.154 КУпАП.

Звертає увагу на те, що після нападу собаки 08 квітня 2025 року на ОСОБА_2 , власницею собаки - ОСОБА_1 не було вжито жодних заходів щодо допомоги із лікуванням та тимчасовою втратою працездатності, компенсації понесених витрат на лікування, відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди та навіть не принесено вибачень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, думку представника потерпілої, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити, зокрема, безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Частиною 3 ст. 154 КУпАП, крім іншого, передбачена адміністративна відповідальність, за вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в невідведених для цього місцях, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 25.10.2007 № 1079/3912 «Про врегулювання питань утримання та поводження з собаками і котами в м. Києві, зі змінами внесеними рішенням Київської міської ради від 05.10.2017 №172/3179, (далі - Правил), вимоги цих Правил щодо власників собак і котів поширюються на осіб, яким ці тварини належать на будь-яких підставах, що не суперечать чинному законодавству.

Згідно з п. 1.4. вказаних Правил, відповідальність за дії тварин несуть їх власники, особи, яким тварини належать на інших підставах, що не суперечать чинному законодавству, а також особи, які супроводжують тварину.

Потенційно небезпечні собаки - собаки, які згідно з Переліком порід собак визнані як потенційно небезпечні (за переліком, що додається), а також особини, які мають фенотипічні ознаки цих порід. Службові собаки та собаки бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки.

Так, відповідно до постанови КМУ від 10 листопада 2021 року №1164, до небезпечних порід собак відносяться, зокрема, Кане-корсо.

Відповідно до п. 5.3. вищевказаних Правил, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку, зокрема, оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною твариною.

Крім того, у відповідності до п. 5.5. Правил, дозволяється виводити собак за межі квартири, території подвір`я, організацій, підприємств тощо лише на повідку з прикріпленим до нашийника особистим номерним знаком, а потенційно небезпечних собак та собак, що визнані небезпечними, обов`язково на короткому повідку (не більше 1,2 м) і в наморднику.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.25р. приблизно о 22.30 год. за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_1 вигулювала собаку породи Кане-корсо без повідка та намордника. Собака породи Кане-корсо вкусила ОСОБА_2 , завдавши тілесних ушкоджень: укушена рвана рана тильної поверхні кисті. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст. 154 КУпАП.

Суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, з огляду на досліджені докази, а саме: даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 625562; даних заяви потерпілої ОСОБА_2 ; пояснень ОСОБА_1 , долучених до протоколу, відповідно до яких вона не заперечувала факт вигулу собаки без намордника та те, що її собака породи Кане-корсо вкусив потерпілу; пояснень сторін, наданих в судовому засіданні; відеозапису спричинених потерпілій ОСОБА_2 тілесних ушкоджень; даних лікарської довідки №1498 про те, що ОСОБА_2 08.04.2025 зверталась в травмпункт Печерського району з приводу укушеної рани правої кисті №1 (3,5 на 0,8 см) та отримала медичну допомогу; даних консультаційної довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії» від 09.04.2025 та 14.04.2025 із встановленням ОСОБА_2 діагнозу: укушена рвана рана тильної поверхні правої кисті (3,5 0,8 см).

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою і не містять істотних розбіжностей та беззаперечно в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладені судом в основу прийнятого рішення і свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Так, протокол серії ВАД №625562 від 02.05.2025 року щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому будь-яких претензій до змісту протоколу ОСОБА_1 не зазначила.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що собака належить їй. Тварина є особливим самостійним об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Власник тварини здійснюючи своє право власності наділений правомочностями володіння, користування та розпорядження твариною. Відповідно й, як і будь-яке інше майно, тварини можуть виступати об`єктом спільної сумісної власності.

Разом з тим, відповідно до ст. 154 КУпАП та Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006, вбачаться, що саме особа, яка утримує домашню тварину та здійснює вигул домашньої тварини, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання, а також зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною.

Крім того, відповідно до положень статті 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією ч.3 ст.154 КпАП України передбачене обов`язкове додаткове стягнення у вигляді конфіскації тварин, тобто застосування додаткового стягнення в даному випадку є безальтернативним.

Встановлюючи додаткове покарання у виді конфіскації тварин за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, законодавець переслідує мету превенції запобігти вчиненню нових правопорушень, оскільки утримання собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, здатне в майбутньому повторно заподіяти шкоду здоров`ю, зокрема інших людей.

Таким чином, доводи апелянта про те, що собака породи «Кане-корсо» кличка Арес належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а отже конфіскація є неправомірною, є безпідставними.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги з приводу порушення вимог ст.256 КУпАП при складанні протоколу про адмінправопорушення, що полягає у відсутності відмітки про вилученого собаку, а також відсутність протоколу тимчасового вилучення тварини, що на думку апелянта унеможливлює застосування конфіскації тварини, не є слушними, оскільки не впливають на правильність встановлених фактичних обставин у справі та правильність висновків місцевого суду, який вірно визначив стягнення за дане правопорушення. При цьому встановлено, що собака породи «Кане-корсо», який відповідно до Переліку, затвердженого КМУ від 10.11.2021 року №1164 належить до переліку небезпечних порід собак, тимчасово у ОСОБА_1 не вилучався. Водночас дана обставина не може впливати на призначене стягнення у вигляді конфіскації собаки.

Щодо того, що вимогами статті 221 КУпАП не передбачено розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП районними, районними у місті чи міськрайонними судами, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно приписів ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом; органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Положеннями ст. 221 КУпАП визначено категорію справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. До таких справ відносяться, зокрема, справи за ч. 2 ст. 154 КУпАП, яка встановлює відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), вчинені особою повторно протягом року.

Законом України №1684-IX від 15.07.2021 ст. 154 КУпАП була доповнена ч.3, якою визначено, що дії, передбачені ч. 1 цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Судді районних судів здійснюють розгляд справ за ч.2 ст.154 КУпАП щодо порушення правил утримання собак і котів, у яких об`єктивна сторона полягає у вчиненні дій, передбачених ч. 1 цієї статті, особою повторно протягом року.

Тобто фактично судам підвідомчі справи із кваліфікованим складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП.

Що стосується ч.3 ст.154 КУпАП, то ця норма закону так само передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, але у разі якщо такі дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за особою накладення стягнення у виді штрафу в більших розмірах (в залежності від суб`єкта правопорушення), а також із конфіскацією тварин.

Таким чином, оскільки справи за ч. 2 ст. 154 КУпАП підвідомчі судам, а справи за ч.3 ст.154 КУпАП відрізняються тільки наявністю додаткового об`єкта правопорушення (заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну), при цьому, окрім основного стягнення, санкцією ч.3 передбачене ще й додаткове стягнення у виді конфіскації, яке має бути застосовано виключно за рішенням суду (ст. 29 КУпАП, ст. 41 Конституції України), то наведене дозволяє зробити висновок, що справи за ч.3 ст.154 КУпАП також підвідомчі судам.

Не внесення відповідних змін до ст. 221 КУпАП щодо підвідомчості справ після доповнення ч. 3 ст. 154 КУпАП жодним чином не виключає відповідальності за вчинене правопорушення, так як жоден інший орган (посадова особа) не уповноважений розглядати вказану категорію справ. При цьому, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.3 ст.154 КУпАП); адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Враховуючи викладене, справа за ч.3 ст.154 КУпАП щодо ОСОБА_1 розглянута компетентним органом та у відповідності із законом.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, оскільки таке спростовується наявними в матеріалах доказами.

Інших доводів, які б підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для повернення матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 до Печерського УП ГУНП в м. Києві для належного оформлення та направлення для розгляду за підвідомчістю, апеляційним судом не встановлено та в апеляційній скарзі не наведено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом також не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, постанова Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисника -адвоката Хуторного Д.В. не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Хуторного Д.В. - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева