ПОСТАНОВА

Справа № 947/26627/25

Провадження № 3/947/3574/25

26.12.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду справу про адміністративне правопорушення за протоколом серії ЕПР1 №382018 від 05.07.2025, складеним інспектором УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Драгієвим С.В. щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_1 05.07.2025 року, близько 12:50, навпроти буд.5/21 по вул.Костанді в м.Одесі, керував транспортним засобом Lexus GS 300, державний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9.а «Правил дорожнього руху України».

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за згодою особи за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, прилад ARLM-0391, що підтверджується тестом 1755 від 05.07.2025. Результат огляду становить 2,98 проміле, що відповідає стану алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 та його представники - адвокати Назаров О.М. та Завальнюк Д.Ю., до суду не з`явилися. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. На час розгляду матеріалів клопотань не надали. Згідно ст.268 КпАП України явка особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, та його представників, у вказаній категорії справ не є обов`язковою, а тому протокол розглянуто без участі ОСОБА_1 та без його представників - адвокатів Назарова О.М. та Завальнюка Д.Ю.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 він 05.07.2025 о 12 год. 50 хв., в м.Одеса, вул.Костанді, 5/21 їхав на «Lexus GS- 300», днз НОМЕР_1 , коли його зупинили працівники поліції. Зупинили безпідставно, адже він будь-яких вимог ПДР не порушував. На вимогу патрульних він надав всі документи та можливість оглянути багажник та салон авто, а також свою сумку.

Далі поліцейський запитав, чи вживав він спиртні напої? Коли він відповів, що не вживав, поліцейський запропонував йому пройти алкотест на алкоголь, на що він без зволікань погодився.

При цьому поліцейський не називав йому будь-яких ознак сп`яніння, які б слугували підставою для такого огляду.

Далі ОСОБА_1 двічі дув у прилад, але той не спрацьовував. Після цього поліцейський комусь телефонував і замість того, щоб доправити проїхати у лікарню для проходження огляду, дістав зі службового авто пляшку з невідомою прозорою рідиною, запропонував йому її попити, після чого зробити ще одну (вже третю) спробу пройти тест, але технічний прилад знов не спрацював. Потім була четверта і лише з п`ятої спроби прилад показав результат 2,98.

З таким результатом він не погодився, але в нього про це ніхто не запитував. Коли він сказав про це, йому запропонували почекати в авто. А через декілька хвилин покликали і в салоні службового авто, де почали зачитувати складений на нього протокол за ст.130 КУпАП.

Він, ОСОБА_1 , в свою чергу, нагадав правоохоронцям, що з результатом огляду він не згоден та вимагав аби вони доправили його для проходження огляду на стан сп`яніння в медичну установу. Але вони відповіли, що вже пізно, бо всі документи вже складено, і він сам може проти такий огляд.

Коли вони закінчили і поїхали, ОСОБА_1 того ж дня біля 14.00 год. звернувся в Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи, де здав кров аби встановити наявність/відсутність алкоголю в крові.

В перерві між судовими засіданнями від адвоката Назарова О.М. надійшло клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Своє клопотання адвокат, між іншим, мотивує тим, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції безпричинно, оскільки відсутній протокол або постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР. Складання протоколу за ч.1 ст.126 КпАП України щодо ОСОБА_1 , про який йому стало відомо лише через декілька днів, стало несподіванкою для водія. У зв`язку з чим, всі наступні вимоги, які поліцейський пред`являв до водія, є незаконними на підставі доктрини «отруєного дерева». Всі послідуючі дії поліцейських свідчать про намагання у будь-який спосіб притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України. Більш того, після проходження дослідження на стан алкогольного сп`яніння на місці та отримання позитивного результату, поліцейський не запропонував ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, а повідомив, що він це може зробити самостійно. Також ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом. Також перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння спростовується висновком відділення лабораторії ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Вказане свідчить про необхідність закриття провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, CD-диск в відеозаписом, яким поліцейські обґрунтовують складений протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши письмове клопотання адвоката Назарова О.М. і додатково надані документи, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушені правил дорожнього руху України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерств внутрішніх справ України і охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №1413/27858 від 11.11.2015, (далі, Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі, поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Тобто, поліцейський на місці зупинки транспортного засобу самостійно виявляє і приходять висновку про наявність у водія відповідних ознак сп`яніння.

В свою чергу, на виконання вимог п.2.9 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винність ОСОБА_1 у вчиненому підтверджується сукупністю доказів, що є у справі: протоколом про адміністративне правопорушення, актом на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 2,98 проміле, оптичним диском з відеозаписом обставин адміністративного правопорушення, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу, довідками інформаційного порталу Національної поліції, згідно яких ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КпАП України протягом року не притягувався та посвідчення водія отримував.

Так, з відеозапису на оптичному диску вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за керування порушення правил дорожнього руху. Поліцейські повідомили ОСОБА_1 причини зупинки. Під час спілкування поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою приладу Drager або проїхати до медичного закладу на медичний огляд. Поліцейський також роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження медичного огляду. ОСОБА_1 не заперечував проти проведення дослідження за допомогою газоаналізатору Drager. Під час перевірки виявляється, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, рівень якого становить 2,98 проміле. До цього прилад показував перевищення межі вимірювання у виді трьох стрілок, орієнтовних у гору. ОСОБА_1 погодився з результатами вимірювання. На пропозицію поліцейського підтвердити результати вимірювання в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Після чого починається процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений, але відмовився від отримання копії протоколу.

Оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, то він визнається винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Доводи ОСОБА_1 та адвоката Назарова О.М., які вони навели в своїх письмових запереченнях, спростовуються матеріалами справи та дослідженим відеозаписом.

Так, правомірність зупинки ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з порушенням правил дорожнього руху, підтверджено відеозаписом. Ознаки алкогольного сп`яніння водія були виявлені уповноваженим поліцейським, після чого стан алкогольного сп`яніння підтверджений у встановленому порядку.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення не пов`язане із складанням інших протоколів на водія.

До того ж, на місці зупинки ОСОБА_1 не заявляв поліцейським, що він не згоден з результатами вимірювання, а тому ОСОБА_1 не був доставлений до медичного закладу для підтвердження результатів вимірювання.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тому, наявні в матеріалах справи CD-диск з відеозаписом обставин адміністративного правопорушення, є належними та допустимим доказом.

Ці ж підстави спростовують доводи ОСОБА_1 та адвоката Назарова О.М. про недопустимість наявних в матеріалах справи зібраних доказів, оскільки поліцейські діяли з дотримання вимог діючого законодавства та відомчої Інструкції.

В рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Наявна в матеріалах справи довідка експерта-токсиколога від 14.07.2025 про відсутність в крові ОСОБА_1 етилового спирту 05.07.2025 викликає сумніви у суду, оскільки дослідження, згідно довідки відбулося 14.07.2025, хоча забір відбувся 05.07.2025 о 15.20 год., тобто через 9 днів після отримання речовини на дослідження. Крім того, в довідці не відображено у кого саме здійснювався забір речовини на дослідження та якої саме.

Намагання ОСОБА_1 та адвоката Назарова О.М. у будь який спосіб поставити під сумнів дії поліцейських свідчить про спробу допомогти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за грубе порушення правил дорожнього руху.

Згідно довідки інформаційного порталу Національної поліції ОСОБА_1 отримував у встановленому порядку посвідчення водія, а відтак знає вимоги Правил дорожнього руху щодо заборони керування транспортними засобами у стані алкогольного чи іншого сп`яніння.

Визначаючи міру відповідальності правопорушника, враховується характер адміністративного правопорушення, данні про особу винного.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати водія ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (Сімнадцять тисяч) гривень, на користь держави (р/р-UA0015001 ЄДРПОУ (код отримувача) 37607526, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 21081300, отримувач: ГУК Одеської області, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (Шістсот п`ять) грн. 60 коп. (отримувач коштів - ГУК в Одеській області /Київський район/ 22030101, код отримувача (код за ЄРПОУ) - 37607526, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0015756, код класифікації доходів бюджету - 22030101).

Роз`яснити ОСОБА_1 положення ст.308 КпАП України, згідно якої у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ст.307 КпАП України, а саме не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення правопорушнику постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Після чого в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Термін позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня здачі або вилучення документа, що засвідчує це право.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.