Справа № 758/6151/25 Головуючий в суді І інстанції Денисов О.О.
Провадження № 33/824/4965/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Подільського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №299057 встановлено, що 13 квітня 2025 року о 07 годині 50 хвилин, у м. Києві, по вул. Набережно-Хрещатицька, 35, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Scoda», модель «Fabia», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння кінцівок пальців рук, неприродна блідість обличчя, надто звужені зіниці, які не реагують на світло.

Від проходження огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись з такою постановою адвокат Морозов В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах справи не міститься відео-доказу ознак наркотичного сп`яніння, які надали б можливість зробити висновок того, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Зазначив, що працівники поліції здійснювали щодо нього психологічний тиск. Жодної інформації стосовно повторності вчинення правопорушення, суду не було надано. Стверджує, також, що саме відео є неповне

Також посилався на те, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №299057, у якому вказано, що він керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що не відповідає дійсності.

В протоколі серії ЕПР1 № 299057 не вказано модель, номер і серію засобу, яким велася відео-фіксація, і не відомо, чи сертифіковані в Україні засоби відеозапису були застосовані.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 також заперечує саму обставину відмови від проходження огляду.

Працівниками поліції під час складання протоколу не роз`яснено права та порядок проходження освідування на стан наркотичного сп`яніння та не відсторонено від керування транспортним засобом.

У судове засідання, призначене на 12 листопада 2025 року, з`явився ОСОБА_1 , який доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також додаткові пояснення надані протягом розгляду в апеляційному провадженні, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 2.5. Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, 2.5. водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1103).

Пунктом 12 розділу ІІ даної Інструкції визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пункт 4 розділу І Інструкції визначає ознаки саме наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на відміну від п. 3 розділу І Інструкції, який визначає ознаки алкогольного сп`яніння.

Таким чином, у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, огляд такого водія поліцейським на стан сп`яніння на місці із використанням спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій в обов`язковому порядку направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для встановлення того, чи перебуває він в стані наркотичного сп`яніння та для проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Проте, вимоги названих пунктів ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, встановлена дослідженими доказами в справі, зокрема:

- протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР 1 №299057 від 13 квітня 2025 року, в якому зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4488374 від 13 квітня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 марки «Skoda», модель «Fabia», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.24 «Розворот заборонено», здійснив розворот в зоні дії знаку;

- долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого вбачається, що 13 квітня 2025 року у м. Києві, по вул. Набережно-Хрещатицька, 35, зупинено автомобіль марки «Skoda», модель «Fabia», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та повідомлено про причину зупинки. Вказав, що ОСОБА_1 порушив вимоги дорожнього знаку 3.24 «Розворот заборонено».

Під час спілкування з працівниками поліції останній жодного разу не заперечив факту керування транспортним засобом. Так, на 08 хв. 45 хв. працівник поліції проводить візуальний огляд ОСОБА_1 та зазначає про наступні ознаки, які ним виявлені, зокрема, виражене тремтіння кінцівок пальців рук, неприродна блідість обличчя, занадто звужені зіниці очей, які не реагують на світло. На 10 хв. 35 сек. відеозапису, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в лікаря-нарколога, однак ОСОБА_1 відповіді щодо проходження огляду не надав. Крім цього, працівником поліції останньому роз`яснено, в яких випадках особа у встановленому законом порядку направляється до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Зазначив, що за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачена така ж відповідальність, як і за керування в стані наркотичного сп`яніння. З 11 хв. 37 сек. ОСОБА_1 працівниками поліції надано право на захист, зокрема, останній звернувся за допомогою адвоката. На 26 хв. 15 сек. відеозапису ОСОБА_1 повідомив, що «хотів би з адвокатом все це переговорити», на запитання працівника поліції скільки часу йому потрібно, ОСОБА_1 зазначив: «години 3-4». Вказав, що «нещодавно перехворів, пив різні таблетки, вдруг воно там щось покаже». На що працівник поліції зазначив, що дає ОСОБА_1 ще 10-15 хвилин та повторив, що якщо він відмовиться, то він нестиме відповідальність саме за відмову від проходження огляду. Після тривалого часу спілкування з адвокатом, ОСОБА_1 зазначив, що йому потрібне направлення в заклад охорони здоров`я для проходження огляду, однак працівник поліції відмовився надавати направлення та вказав, що направлення складається в одному екземплярі та надається лікарю в разі згоди на проходження огляду, якщо ж особа відмовляється проходити огляд, направлення залишається в матеріалах справи. На 54 хв. 38 сек. відеозапису ОСОБА_1 повторно запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та назвав виявлені ознаки, проте конкретної відповіді ОСОБА_1 не надав та постійно просив почекати, вказував, що він не відмовляється від проходження огляду, проте жодних активних дій задля цього не вчиняв. Працівник поліції зазначив, що така поведінка останнього буде сприйнята поліцейським, як пасивна відмова.

Працівники поліції останньому роз`яснили наслідки відмови та повідомили, що в разі відмови на ОСОБА_1 буде складено адміністративний протокол за порушення п. 2.5 ПДР України за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перед ознайомленням зі змістом протоколу, на 01 год. 52 хв. 34 сек. ОСОБА_1 роз`яснено положення ст. 268 КУпАП та Конституції України.

Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд першої інстанції правильно визнав належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень.

Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Дані відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з дотриманням ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, тому вважається дійсним.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, доводи про те, що у матеріалах справи не міститься відео-доказу ознак наркотичного сп`яніння, які надали б можливість зробити висновок того, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є безпідставними, оскільки виявлення ознак, як слідує зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що він може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, на що останній відмовився.

Отже, виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, оскільки ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. При цьому, відсутність перевірки ознак на відеозаписі не спростовують факт відмови від проходження огляду, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку перевірці підлягають обставини щодо відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то заперечення стосовно відсутності відео-доказів наявності ознак наркотичного сп`яніння є необґрунтованими.

Таким чином, спростування виявлених ознак сп`яніння передбачено шляхом проходження огляду на стан сп`яніння, а не шляхом заперечення наявності таких ознак, встановлення яких віднесено до повноважень поліцейського.

Судом першої інстанції також правильно надано оцінку запереченням, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено назву, серійний номер технічного засобу, на який здійснювалась фіксація оформлення матеріалів справи як неспроможним, оскільки на оглянутих технічних записах зафіксовано особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за обставин та подій, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому у суду не виникає сумнівів щодо їх належності, допустимості і достатності. Крім цього, наведені ОСОБА_1 вимоги пред`являються лише щодо постанов, а не щодо протоколів про вчинення адміністративних правопорушень.

Судом першої інстанції в оскаржуваній постанові зроблено висновок, що сумнівів у доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, у суду не виникає. Відповідна обставина не містить спростувань у доводах апеляційної скарги. Зокрема, з відеозапису вбачається, що працівники поліції зупиняються, підходять до транспортного засобу за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , повідомляють йому причину зупинки та вказують, що останнім не виконано вимогу дорожнього знаку 3.24 «Розворот заборонено», на що ОСОБА_1 відповів: «Я повернув з крайнього ряду щоб не нарушать». Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування.

Також є помилковими доводи апеляційної скарги щодо складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №299057, у якому вказано, що він керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що не відповідає дійсності, оскільки у наведеному протоколі зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції здійснювали щодо ОСОБА_1 психологічний тиск є надуманими, оскільки, зі змісту відеозаписів убачається, що працівники поліції чітко дотримувалися процедури, не примушували водія до жодних дій, а, навпаки, надали йому можливість пройти огляд у встановленому порядку, від чого він ухилився.

Безпідставними є доводи щодо відсутності інформації стосовно повторності вчинення правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не притягувався до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перевіряючи твердження ОСОБА_1 , що саме відео є неповне, вбачається, що суд першої інстанції цю обставину також відзначив, зокрема, що відеозапис не містить обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1№ 299057 від 13 квітня 2025 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, безперервно зафіксовані на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Не знайшли свого підтвердження також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності об`єктивної сторони правопорушення, а саме обставини відмови від проходження огляду, оскільки апелянтом не указано, яким чином ним було виявлено згоду на проходження огляду.

Апеляційний суд повністю погоджується із судом першої інстанції, що характер поведінки ОСОБА_1 та манера його спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, спростовує його доводи щодо наміру пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, а навпаки - підтверджує відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

В даному випадку дії/бездіяльність ОСОБА_1 щодо не надання згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, вмовляння його відпустити, прохання почекати протягом продовжуваного часу, слід вважати взагалі відмовою від проходження такого огляду.

Відмова від проходження огляду не означає лише вербальну, словесну відмову, але такою відмовою слід вважати невчинення певних дій, ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, ненадання відповіді тощо.

Поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, згоди на це не отримував. Поліцейський пропонував пройти огляд, в закладі охорони здоров`я та зазначав, що він може і відмовитися, що матиме наслідки, які поліцейським також роз`яснені.

Враховуючи дії ОСОБА_1 поліцейським правильно оцінено його поведінку, як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Особиста суб`єктивна оцінка водієм свого стану не звільняє його ні від обов`язку виконати вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння, передбачену п. 2.5 ПДР України, ні від адміністративної відповідальності за невиконання такої вимоги.

При цьому слід зазначити, що проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а не його правом, а відмова від проходження такого незалежно від підстав становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги з приводу того, що працівниками поліції під час складання протоколу не роз`яснено права та порядок проходження освідування на стан наркотичного сп`яніння та не відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки такі доводи фактично ґрунтуються на незгоді із висновками суду першої інстанції, яким відповідним запереченням було надано об`єктивну і мотивовану оцінку.

Так, доводи ОСОБА_1 щодо того, що під час складання протоколу не роз`яснювались його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, не може бути підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки це не позбавило ОСОБА_1 можливості скористатися цими правами в суді при розгляді складеного відносно нього протоколу. Крім цього, з відеозапису вбачається, що на місці зупинки ОСОБА_1 реалізовано право на захист, останній спілкувався з адвокатом протягом продовжуваного часу та мав можливість отримати консультацію щодо подальших дій.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, спростовуються протоколом, у п. 13 якого ОСОБА_1 власним підписом засвідчив, що йому роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Що стосується посилань ОСОБА_1 , що його не відсторонено працівниками поліції від керування транспортним засобом, то судом першої інстанції було правильно зауважено, що такі обставини не складають об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, тому не є тією безумовною підставою для визнання дій водія такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності та не спростовує його вину в порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції.

Відтак, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є недоведеними, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення. Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення та вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 262, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана