Справа № 343/981/25
Провадження № 33/4808/742/25
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Малєєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю. з участю секретаря с.з Лавринович У.М., апелянта ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Андрійовича Я.Ф. розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (Апелянт) на постанову Долинського районного суду від 10.10.2025 та

в с т а н о в и в :

1. Зміст постанови суду першої інстанції.

1.1. Суд визнав Апелянта винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддав штрафу 17 000 грн, позбавив права керування транспортними засобами на 1 рік.

1.2. 21.05.2025 о 08:40 год. в с.Яворів по вул. Шевченка Калуського району Івано-Франківської області Апелянт, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

2. Доводи апеляційної скарги.

2.1. Апелянт стверджує, що на момент спілкування з поліцією він не керував транспортним засобом, оскільки автомобіль стояв припаркований з вимкненим двигуном, а отже, він не мав статусу водія і не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння.

2.2. Наявні у справі відеозаписи з боді-камери та реєстратора службового авто спростовують висновки суду, оскільки на них видно, що поліцейські під`їхали до вже стоячого автомобіля, а не зупиняли його під час руху.

2.3. Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові спотворив факти, зазначивши, що на відео нібито зафіксовано момент зупинки автомобіля поліцією, що не відповідає дійсності.

2.4. Суд проігнорував судове рішення у справі № 343/1198/25 від 17.09.2025, яке набрало законної сили і яким встановлено факт, що фіксація подій відбувалася вже після зупинки транспортного засобу, а доказів керування автомобілем немає.

2.5. Протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в ньому не вказано повну інформацію про технічний засіб (марку та модель), яким здійснювався відеозапис, що суперечить практиці Верховного Суду.

2.6. У протоколі неправильно зазначено місце вчинення правопорушення (вказано вулицю в селі, хоча авто було за межами населеного пункту) та особу, яка виявила правопорушення (протокол склав інший поліцейський, ніж той, що підходив до водія).

2.7. Протокол складено з порушенням ст. 256 КУпАП, оскільки він не підписаний двома свідками, хоча така графа передбачена.

2.8. Направлення на огляд водія є неналежним доказом, оскільки його копію не було вручено водію, воно не містить даних про технічний засіб та інформації про свідків відмови від огляду.

2.9. Було порушено право на захист, оскільки поліцейські не роз`яснили права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та не надали можливості скористатися допомогою адвоката.

2.10. Суд розглядав справу спрощено, ґрунтуючись на припущеннях, та не застосував стандарти доказування поза розумним сумнівом, які є обов`язковими для справ із настільки суворими санкціями (практика ЄСПЛ).

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження у справі.

3. Провадження в апеляційному суді.

В судовому засіданні Апелянт та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали.

Апелянт пояснив, що він автомобілем за указаних у постанові обставин не керував. Водієм була інша особа. Заглох двигун і водій пішов за допомогою, а він залишився в автомобілі з вимкненим двигуном. Під`їхали поліцейські, почали на нього тиснути, вказали, що він не користувався ременем безпеки, сказали, що у нього ознаки сп`яніння. Він відмовився пройти огляд, оскільки автомобілем не керував. Особу, яка насправді керувала автомобілем він не назвав, оскільки у останнього могли б бути проблеми з ТЦК. Захисник звернула увагу на процесуальні порушення щодо оформлення протоколу та інших документів. Зазначив, що в справі є судове рішення про скасування постанови щодо ременів безпеки. Цим рішенням констатовано, що Апелянт не керував автомобілем. Оскаржена постанова суду суперечить рішенню суду від 17.09.2025. Не може щодо одних і тих же обставин існувати два протилежних рішення суду. Апелянт та його захисник зазначили, що в судових рішеннях зміст відеозаписів в цілому викладений вірно, але їх дані оцінені інтерпретовані неправильно. Зазначили, що потреби в перегляді відеозаписів немає потреби.

Оскаржене рішення грунтується на припущеннях, а те, що Апелянт проїхав кілька метрів на автомобілі на вимогу поліцейського є провокацією. Просили скасувати оскаржену постанову і закрити провадження.

4. Мотиви апеляційного суду.

4.1. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і містить склад ч. 1 ст. 130 КУпАП.

4.2. Факти і докази.

Щодо керування.

Суд першої інстанції в основу рішення поклав відеозаписи, пославшись на відповідні файли і час фіксації обставин справи.

З їх змісту вбачається, що на момент прибуття працівників поліції автомобіль стояв на дорозі, на місці водія перебував Апелянт.

Апелянт на пропозицію працівників поліції проїхав кілька метрів та з`їхав на узбіччя. Це є доказом керування транспортним засобом.

Під час перевірки документів у Апелянта були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нечітка мова.

Поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки так і в медичному закладі.

Апелянт відмовився проходити огляд на місці зупинки і в медичному закладі. Після чого працівники поліції роз`яснили Апелянту його процесуальні права та право на адвоката.

В судовому рішенні від 17.09.2025, на яке послався апелянт, зазначено, що в момент спілкування з працівниками поліції Апелянт уже не керував автомобілем, рух керованого ним транспортного засобу було припинено.

Даних відеозаписів, зміст яких викладено в судових рішеннях, достатньо для висновку, що Апелянт виконував функції водія, а тому повинен був відповідно до приписів ст. 266 КУпАП та п. 2.5 ПДР пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності свідків при відмові від огляду не впливають на законність постанови. Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП (в редакції від 17.03.2021), огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням технічних засобів відеозапису, а свідки залучаються лише у разі неможливості застосування таких засобів.

Оскільки відмова водія була зафіксована на бодікамеру, що долучена до матеріалів справи, залучення свідків не було обов`язковим.

Щодо доводів про складання протоколу іншим інспектором, ніж тим, що зупинив авто, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обидва поліцейські входили до складу одного екіпажу, діяли узгоджено, і інспектор ОСОБА_2 як службова особа мав повноваження на складання протоколу на підставі інформації та доказів, отриманих під час патрулювання.

Об`єктивні дані про керування транспортним засобом іншою особою відсутні.

5. Оцінки і рішення.

За наслідками розгляду апеляційний суд дійшов тих же висновків, що і суд першої інстанції. Працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, повідомили про це і пропонували пройти огляд відповідно до ст. 266 КУпАП на місці та закладі охорони здоров`я. Апелянт відмовився. Його дії містять склад ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і констатовано в рішенні суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду 1- ї інстанції законне, обґрунтоване, вмотивоване.

Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду від 10.10.2025 щодо нього без змін.

Постанова не оскаржується.

Суддя А.Ю. Малєєв