КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 33/824/4935/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі Гайдаєнко В. С.,

за участі захисника Спаського А. Ю.

потерпілого - ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на постанову Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Мельниченко Л. А.

від 11 вересня 2025 року

у справі № 755/11939/25 Дніпровського районного суду міста Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпровського районного суду міста. Києва від 11 вересня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт в розмірі 30 (тридцять) годин.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Апелянт ОСОБА_2 вважає постанову суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної юридичної оцінки заяві потерпілого від 24.06.2025 та відеозапису з реєстратора, де потерпілий прямо вказує на завдання йому тілесних ушкоджень та просить направити його на судово-медичну експертизу. Апелянт звертає увагу на те, що диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які не спричинили тілесних ушкоджень, а отже, наявність останніх виключає адміністративну відповідальність та свідчить про ознаки кримінального правопорушення. Крім того, скаржник наголошує на порушенні права на захист, оскільки справу розглянуто за її відсутності та без належного повідомлення. Вона вказує, що в матеріалах справи відсутня її письмова заява про згоду на отримання повісток в електронній формі, тому довідка про доставку SMS-повідомлення не може вважатися належним доказом виклику до суду.

Потерпілий ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї також просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі. Він акцентує увагу на тому, що 21.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження). Апелянт стверджує, що притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП було б правомірним лише за умови відсутності тілесних ушкоджень, проте факт їх спричинення підтверджується його повторним зверненням до поліції від 27.06.2025 та виданим направленням на судово-медичне обстеження. На його переконання, вчинене діяння за своїм характером тягне за собою кримінальну відповідальність відповідно до Кримінального кодексу України, що унеможливлює кваліфікацію дій як адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 24.10.2025 ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу, просила закрити провадження у справі. В послідуючі судові засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 03.12.2025 подала про розгляд даної справи у її відсутність в зв`язку з тим, що вона перебуває за межами м. Києва і не має технічної можливості підключитись для розгляду справи в судовому засіданні 05.12.2025 в режимі відеоконференції.

Потерпілий ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі. Зазначив, що 24.06.2025, перебуваючи у стані психоемоційного напруження, він помилково оцінив жест доньки як загрозу, внаслідок чого першим застосував до неї фізичну силу, схопивши за руки на намагаючись вивести із приміщення кухні, де почався конфлікт. Потерпілий визнав, що тілесні ушкодження (подряпини) були отримані ним внаслідок інстинктивної захисної реакції ОСОБА_2 , яка намагалася звільнитися від захвату, а не внаслідок умисного нападу. Також звернув увагу на те, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2025 провадження відносно нього за аналогічною статтею закрито, проте фактичні обставини того, що конфлікт був обопільним та спровокованим непорозумінням, мають преюдиційне значення. Також повідомив що згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постановою дізнавача Дніпровського УП ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції Куліковського П. Г. від 01.12.2025 закрито кримінальне провадження №0000699 від 21.07.2025 за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, але не спричиняють тілесних ушкоджень.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №287577 слідує, що 24.06.2025 близько 17 години 50 хвилин ОСОБА_2 за адресою проживання вчинила стосовно свого батька ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали в штовханнях, ударах в область обличчя, образах нецензурною лайкою, внаслідок чого було завдано шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого.

Визнаючи особу винною, суд першої інстанції виходив із того, що вина особи повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції та первинними поясненнями потерпілого. Встановивши факт нанесення тілесних ушкоджень та наявність конфлікту, суд дійшов висновку про доведеність у діях особи умислу на вчинення домашнього насильства.

Проте, такий висновок суду є передчасним та зробленим без належної оцінки всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи за відсутності особи можливий лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Порядок інформування учасників судового процесу врегульовано наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 № 28 «Про затвердження Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі». Відповідно до пункту 5 Розділу I цього Порядку, судовий виклик надсилається учаснику судового процесу за наявності відповідної заяви та технічної можливості. Пунктом 6 Розділу I Порядку визначено, що така заява підписується власноруч або кваліфікованим електронним підписом учасника судового процесу та подається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, письмова заява ОСОБА_2 про згоду на отримання судових повісток, повідомлень і викликів в електронній формі (зокрема, у вигляді SMS-повідомлень) у матеріалах провадження відсутня. За таких обставин, формування та направлення судом першої інстанції повістки у вигляді SMS-повідомлення було здійснено з порушенням вимог вказаного Порядку. Відповідно, наявна в матеріалах справи довідка про доставку SMS-повідомлення не може вважатися доказом належного повідомлення особи про час та місце розгляду справи у розумінні ст. 268 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25). Зазначений стандарт вимагає, щоб докази випливали зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд першої інстанції, обмежившись дослідженням протоколу та розглянувши справу за відсутності особи, не перевірив належним чином обставини події.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого, підтвердивши, що роздряпала нігтями обличчя батька, захищаючись, оскільки він її схопив.

Ці пояснення повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_1 , наданими ним в суді апеляційної інстанції. Потерпілий зазначив, що хоча донька і спровокувала словесну сварку, ініціатором фізичного конфлікту був саме він. ОСОБА_1 пояснив, що 24.06.2025 він прийшов до старшої доньки на поминальний обід. Родина перебувала у стані сильного психоемоційного напруження. Під час розмови на підвищених тонах на кухні, коли ОСОБА_2 різко підняла руку (чи потягнулася до столу), він через втому та нервове перенапруження помилково розцінив цей жест як загрозу. Вважаючи, що донька хоче щось кинути в нього або вдарити, та не маючи наміру завдати їй шкоди, а виключно з метою упередження можливих дій, він спробував перехопити її руки та обмежити її рухи (знерухомити). В процесі цього руху вони обидва втратили рівновагу і впали на підлогу. Подряпини на обличчі, які були зафіксовані у нього, з`явилися випадково в той момент, коли він утримував доньку, та є наслідком її рефлекторної захисної реакції, а не умисного нападу. Таким чином, інцидент стався внаслідок помилкової оцінки обстановки та загального стресового стану.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на помилкову кваліфікацію дій. Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП чітко визначає, що адміністративна відповідальність настає за діяння, що не спричинило тілесних ушкоджень. Отже, заподіяння тілесних ушкоджень виводить дії особи за межі правового регулювання КУпАП і переводить їх у площину кримінального права.

Матеріалами справи, зокрема заявою потерпілого та витягом з ЄРДР, підтверджується факт спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень під час події 24.06.2025. Саме за цим фактом компетентним органом було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою дізнавача Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 01.12.2025 кримінальне провадження № 0000699 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Наявність тілесних ушкоджень виключає кваліфікацію за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, диспозиція якої передбачає насильство, що не спричинило таких ушкоджень. Той факт, що кримінальне провадження було закрите, не змінює характеру наслідків діяння, а свідчить про відсутність суспільної небезпеки дій у розумінні Кримінального кодексу.

У діях ОСОБА_2 відсутній умисел на вчинення домашнього насильства, оскільки її дії (нанесення подряпин) були рефлекторною захисною реакцією на застосування до неї фізичної сили (утримання) з боку потерпілого, що узгоджується з поняттям необхідної оборони.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова