Справа № 541/4135/25
Номер провадження3/541/1240/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Морозовська О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер, РНОКПП не встановлено,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.10.2025 року серія ВАД № 993350, протягом тривалого часу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: син виривав рослини на клумбах, руйнував майно в під`їзді, оббивав штукатурку, стукав в двері людям похилого віку, вимикав мешканцям світло через електрощитовий пристрій. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та заперечив обставини, викладені в протоколі, пояснив, що його син нічого з переліченого у протоколі не робив. Зазначив, що в будинку є мешканці, яким постійно заважають діти. Просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко Ю.В. просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що до нього як до голови будинкового комітету постійного надходять скарги на компанію дітей, з них син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Мешканці будинку скаржилися, що діти стукали у двері квартир номер АДРЕСА_2 , грали в під`їзді у футбол, пошкодили штукатурку біля вхідних дверей, пошкодили квіти біля під`їзду, звалили скутер, порушують тишу, поламали качелі на дитячому майданчику. На неодноразові зауваження його та мешканців будинку, діти не реагували, а навпаки агресивно себе поводили. Повідомив, що останні чотири тижні тиша у дворі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що 3 роки не можливо жити, компанія (четверо) дітей, два з яких хлопчики їхнього під`їзду, але приходять до ОСОБА_4 - сина ОСОБА_1 , які постійно дзвонять у двері, стукають палкою по стінам та у двері, грають м`ячем у під`їзді, бахкають вхідними дверима, розливають воду. ОСОБА_6 зауваження, не реагував, мешканці будинку неодноразово звертались до батька, особисто вона не скаржилась. Крім того, повідомила те, що їй 82 роки і хоче жити у спокої вечорами, а не вислуховувати крики, гуркіт дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що живе навпроти, мати живе у цьому ж під`їзді, що і ОСОБА_1 .. В дворі постійні крики майже до піздньої ночі. Діти, а саме ОСОБА_8 , який проживає у кв. АДРЕСА_3 , хлопчик ОСОБА_9 з цього ж під`їзду, до них ще приходить хлопчик та дівчинка бахкають дверима, в зв`язку з чим у під`їзді оббита штукатурка, стукають у двері ногами, палками, граються м`ячем у під`їзді, лізуть до електролічильників та вимикають світло, ображають пенсіонерів. Мати свідка зробила паркан, але діти зламали. Мати свідка зробила зауваження ОСОБА_10 , однак він неадекватно відреагував. Свідок, а також інші мешканці будинку також робила неодноразово зауваження дітям, однак безрезультатно, в зв`язку з чим вимушені були звернутися до поліції.

Допитаний в судовому засіданні начальник СЮП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_11 пояснила, що від домкома було звернення, що компанія дітей, з них син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 протягом тривалого часу порушують громадській порядок у дворі, а також у під`їзді, на зауваження не реагують, в зв`язку з чим вона склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, зазначила, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факти пошкодження майна нею не перевірялися, щодо вимкнення світла у щитовій також не перевіряла. Протоколи на інших батьків не складалися.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , повідомили, що дійсно діти збираються у дворі, однак поводять себе як діти, граються, веселяться, на зауваження реагують відразу. Від дітей нецензурної лайки або якихось погроз не чули. Щодо ОСОБА_1 , зазначили, що він відповідальний батько, самостійно виховує сина.

Допитаний в судовому засіданні дільничний інспектор Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_15 пояснив, що ним оглядалися дитячий майданчик, оббиту штукатурку біля вхідних дверей під`їзду, але пошкодження дійсно були, але ним не встановлено ким саме завдано шкоди.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Згідно положень КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно ст.ст. 251, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Згідно диспозиції ч. 3 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом.

Стаття 184 КУпАП в цілому передбачає відповідальність за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч. 1 ст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що вимоги ст. 256 КУпАП належним чином не виконані, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП є бланкетною, у зв`язку з чим посилання в протоколі на нормативні акти, які регулюють питання виконання батьківських обов`язків є обов`язковим. Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення має міститися посилання на відповідну норму Сімейного кодексу України.

У той же час у протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД № 993350 від 22.10.2025 року при викладі обставин вчинення правопорушення відсутнє посилання на відповідну частину статті 150 Сімейного кодексу України та не зазначено, в чому саме полягало невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо належного виховання свого неповнолітнього сина, тоді як саме в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені всі істотні обставини справи, які мають відображати всі елементи складу правопорушення.

Разом з тим, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В порушення зазначених вимог, матеріали справи не містять допустимих доказів, які б підтвердили, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме син виривав рослини на клумбах, руйнував майно в під`їзді, оббивав штукатурку, стукав в двері людям похилого віку, вимикав мешканцям світло через електрощитовий пристрій.

Судом встановлено, що за обставин, зазначених в протоколі, в діях, інкримінованих ОСОБА_1 не доведено свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Також у судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 категорично заперечив обставини, викладені в протоколі.

Крім того, в матеріалах справи наявний протокол опитування адвокатом особи за її згодою від 27.11.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_16 пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 з кінця 1990 року. ОСОБА_17 знає, оскільки він проживає в квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку з народження і до цього часу. Проживає ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 , який виховує сина сам, тому що його мати померла. Характеризує ОСОБА_4 як чемного, вихованого хлопця, який не вчиняв і не вчиняє ніяких хуліганських дій, не пошкоджує ніяке майно ні у дворі, ні в приміщеннях загального користування будинку. Батько ОСОБА_4 завжди приділяє увагу синові, водив його у дитячий садок, потім в школу, на різні додаткові заняття (англійська мова, плавання, тренажерний зал). Претензій до ОСОБА_4 як до сусіда в нього не має (а.с. 33).

Також, в матеріалах справи наявна заява від мешканців будинку АДРЕСА_5 , адресована Миргородському міськрайонному суду Полтавської області, в якій вони зазначають, що знають ОСОБА_18 з 2014 року, що це порядна і привітна дитина. За цей час він ніяких протиправних дій не вчиняв, а саме: не руйнував та не знищував суспільне та особисте майно громадян у їхньому будинку, не оббивав штукатурку зі стін, не пошкоджував замків, не стукав у двері, не сперечався та не лаявся. Батько ОСОБА_4 , ОСОБА_1 постійно піклується про дитину, від своїх батьківських обов`язків ніколи не ухилявся та не ухиляється, при спілкуванні коректний та чемний (а.с. 34).

Також, в матеріалах справи наявна заява від мешканців будинку АДРЕСА_5 , адресована Миргородському міськрайонному суду Полтавської області, в якій вони зазначають, що ОСОБА_1 мешкає у їхньому будинку з 2010 року. За цей час зарекомендував себе з позитивного боку, ніколи не конфліктував з мешканцями. Від батьківських обов`язків не ухилявся та не ухиляється. Виховує своїх дітей в дусі патріотизму, любові до батьківщини, чемними, чесними та порядними (а.с. 35).

Також, в матеріалах справи наявна заява від мешканця кв. АДРЕСА_6 , адресована Миргородському міськрайонному суду Полтавської області, в якій він зазначає, що ОСОБА_19 ніяких протиправних дій не вчиняв, завжди привітний та чемний. Його батько ОСОБА_20 виконує свої обов`язки, претензій до нього не має (а.с. 36).

Таким чином, зазначені в протоколі факти не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій, необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідно до рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Підсумовуючи викладене, оцінюючи надані докази, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі серія ВАД № 993350 від 22.10.2025 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та не надано доказів, в чому саме полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно норм Сімейного кодексу України, а суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, а отже в діях ОСОБА_1 за обставин, зазначених в протоколі, відсутній склад даного адміністративного правопорушення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, суд враховує, що Законом України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст.247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 184, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 284, 291, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Суддя О. А. Морозовська