Справа № 152/1536/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 грудня 2025 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В.,

за участі: ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , не працюючої,

за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі- КУпАП),

у с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 07 листопада 2025 року, серії ВАВ №424748, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме: 07 листопада 2025 року о 15 годині в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ухилилась від покладених на неї ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки останній не відвідує Мурафський ліцей та пропустив 25 навчальних днів з початку навчального року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винною себе у вчиненні адміністративного правопорушення при обставинах, викладених вище, не визнала. Пояснила, що на даний час проживає разом із двома дітьми, яких виховує сама, оскільки чоловік є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває у зоні бойових дій. Вказує, що малолітня дитина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно хворіє, а тому не відвідує навчальний заклад, однак вона постійно надає до навчального закладу довідки про хворобу дитини. При цьому, зазначила, що відносно ОСОБА_2 у навчальному закладі здійснюють булінг, а тому діючи в інтересах дитини, залишає її у дома.

02 грудня 2025 року судом направлено запит директору Мурафського ліцею Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, з метою надання інформації та копії документів (довідки про хворобу, тощо), які подавала до навчального закладу ОСОБА_1 на малолітню дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які підтверджують поважні причини пропуску навчальних занять ОСОБА_2

10 грудня 2025 року до суду надійшов лист-відповідь №01-29/170 від 08 грудня 2025 року, в якому ОСОБА_3 ліцей повідомляє, що учень 2 класу ОСОБА_2 протягом 2025/2026 навчального року мав пропуски занять: з 09 вересня 2025 року по 25 вересня 2025 року учень навчальні заняття не відвідував, медична довідка відсутня; з 09 жовтня 2025 року по 24 жовтня 2025 року учень не відвідував заняття, надана медична довідка; у листопаді 2025 року учень був відсутній на заняттях: 03, 05, 07, 11, 14, 18, 20, 21, 25, 27 листопада (довідки немає); у грудні 2025 року учень був відсутній: 02, 03, 04, 05 грудня (довідки немає).

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, з наступними змінами, містяться роз`яснення щодо ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, згідно яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються не в повному обсязі.

Судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не вказано, в чому конкретно полягає ухилення останньої від виконання нею обов`язків щодо виховання її сина, в яких її діях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, та у яких саме діях порушення вимог ч.1, 2 ст. 150 СК України. Самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, а саме те, що її син не відвідує Мурафських ліцей та пропустив 25 навчальних днів з початку року, не можуть бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 , як мати, ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини та своїми діями вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП.

Разом з цим, суд звертає увагу, що з листа Мурафського ліцею вбачається, що « ОСОБА_5 » не відвідує навчальні заняття, однак з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про народження вбачається, прізвище дитини « ОСОБА_6 », а у протоколі про адміністративне правопорушення вказано прізвище дитини « ОСОБА_7 ».

Крім того, суд зауважує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

При розгляді протоколу в суді не встановлено наявності складових та події адміністративного правопорушення, зокрема, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, не розкрита суб`єктивна сторона правопорушення.

Виходячи з наведеного, вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, а тому не вбачаю підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Так, пунктом 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 284 КУпАП, відповідно до якої за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Отже, на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 184, п. 1 ст. 247, статтями 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим.

Скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.В. Войнаровський