Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/5386/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2025 року м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В. з участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Естінко Т.Е., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 громадянина України,

за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 та ч.1 ст.185 -10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Із протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №340463 від 19.10.2025 р. вбачається, що 19.10.2025 року о 14.35 год. прикордонним нарядом Прикордонний патруль на напрямку 70 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) а відстані близько 1000 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми, діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.. 204-1 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №340462 від 19.10.2025 р. вбачається, що 19.10.2025 року о 14.35 год. прикордонним нарядом Прикордонний патруль на напрямку 70 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) а відстані близько 1000 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який під час виконання ОСОБА_2 службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону на неодноразову повторювану законну вимогу зупинитися та надати документи,що посвідчують особу для перевірки проігнорував та вдався до втечі. Під час затримання чинив опір, поводився агресивно. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.. 23 Закону України «Про державну прикорбонну службу України» від 19.06.2003 року, відповідальність за яке передбачено ч 1 ст. 185-10 КУпАП.

Адмігістративе провадження за протоколами протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №340463 та ЗхРУ №340463 від 19.10.2025 р. об`єднано в одне провадження.

Притягуваний до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник подала до суду письмове заперечення, доводи якого зводяться до наступного.

Диспозицією частини першої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Відповідно до науково-практичного коментаря ст. 204-1 КУпАП - об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

ОСОБА_1 , який проживає у прикордонному районі (с.Тисобикень, Берегівського району) був затриманий прикордонниками на відстані 1000 м до прикордонної смуги. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь які посилання або інші відомості які б вказували на те, що громадянам України заборонено перебувати у даному районі.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства та багатодітним батьком (копія характеристики та довідки про склад сім`ї додається), що надає йому право перетину кордону у військовий час.

Водночас ОСОБА_1 не мав наміру перетинати кордон, а прямував у м.Виноградів до ВП №1 Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області з метою постановлення на облік як особа яка була звільнена з під варти. Наявність при ньому довідки зазначеної в протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 19.10.2025р.. підтверджує вищезазначене.

Твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Матеріали адміністративної справи не містять відомостей про наявність знаряддя для перетину державного кордону або наявності будь яких речей в зв`язку з наміром незаконного перетинання державного кордону.

Тобто матеріалами адміністративної справи не доведено умислу в діях ОСОБА_1 на перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону.

В даному випадку відсутність підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в її діях складу такого адміністративного правопорушення.

Щодо інкримінованого вчинення злісної непокори, вважає таке не відповідає дійсним обставинам справи огляду на наступне.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_3 не виконав вимогу працівника прикордонної служби та здійснив спробу втечі від нього.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з дитинства у зв`язку з глухотою.

Водночас матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, а відтак не міг знати що саме йому казав працівник прикордонної служби, який звертався до нього на державній мові.

Щодо втечі, то аналізуючи викладені обставини в протоколі про адміністративне правопорушення втеча сама по собі не є злісною непокорою, а бажанням уникнути чогось, і відповідно лише такі дії не утворюють складу правопорушення за ст.185-10 КУпАП.

Дій, пов`язаних із злісною непокорою ОСОБА_1 , в даному випадку не зазначено ні в протоколі, ні в інших матеріалах справи про адміністративне правопорушення, тобто не розкрито ні об`єктивну, ні суб`єктивну сторони правопорушення, передбаченого в ст.185-10 КУпАП.

За таких обставин такі дії не доказаними, а відповідно складу правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП в діях ОСОБА_4 Бю не знайдено.

Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАПпровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав, вказує про відсутність події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та передбачених ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п. ч.1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

У судовому засіданні представник заперечила вину ОСОБА_1 з підстав, викладених у заяві. Додатково зазначила, що притягуваний є інвалідом з дитинства, страждає на глухоту, є багатодітним батьком. Вказані обставини надають йому право безперешкодного перетину кордону. Притягуваний не володіє українською мовою, тому міг і не розуміти вказівок прикордонника. Він живе у прикордонному селі і змушений пересуватися прикордонною смугою. Його було затримано на КПП. Жодних намірів нелегального перетинати кордону він не мав і жодних дій для цього не вчиняв.

На підтвердження хворобливого стану та наявності на утриманні дітей надала характеристику та довідку про склад сім`ї.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 та ч.1 ст.185-10 КУпАП виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.97 року, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Структура складу адміністративного правопорушення містить:

1) об`єкт правопорушення суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення;

2) об`єктивну сторону конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил;

3) суб`єкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) суб`єктивну сторону складу ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності.

Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 204-1 КУпАП України передбачено, що адміністративна відповідальність настає за Перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З досліджених в судовому засіданні доказів факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП не підтвердився.

В судовому засіданні заслухані пояснення представника притягуваного, зі змісту яких вбачається, що той не мав умислу на незаконний перетин державного кордону з України поза пунктами пропуску через державний кордон України, позаяк являється багатодітним батьком, має право на відстрочку, і на перетин державного кордону під час дії військового стану.

Такі пояснення знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Даними поясненнями виключається така обов`язкова ознака суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення як умисел на вчинення правопорушення. Дані пояснення нічим не спростовані.

Із приписів ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину небуде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо притягнення особи за ч.1 ст.185-10 КупАп суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення. Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції прозахист прав людини іосновоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

У відповідності до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, дослідивши та перевіривши в ході розгляду матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

Суд констатує, що притянуваний до адмінвідповідальності українською мовою не володіє, недочуває, що у у сукупості могло в співробітника прикордонної служби викликати підозру що відсутності відповідної реакції на вкахівки.

При цьому, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій.

Таким чином, дослідивши усі наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП та відповідно наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 247 п. 1 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 245, 247 п. 1, 251, 280, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 та ч.1 ст.185 -10 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд на протязі 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя В. В. Леньо