Справа № 570/3043/25
Номер провадження 3/570/1315/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Рівне

Cуддя Рівненського районного суду Рівненської області Коробов С.О., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Парчука С.В., розглянувши матеріали, що надійшли з ДПП УПП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 27.01.1998, за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно допротоколу про адміністративне правопорушення ЕПР № 355885 від 08 червня 2025 року, що складений поліцейським взводу № 3 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Стрибулевичем А.І. ОСОБА_1 08 червня 2025 року о 23 годині 19 хвилин керував транспортним засобом - автомобілем "BMW X5", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510 та проведення такого огляду в медичному закладі водій відмовився.

У судовому засіданні захисник не погодився з протоколом про адміністративне правопорушення. Вказав, що його підзахисний свою вину у вказаному правопорушенні категорично не визнає. Також зазначив, що він вважає, що докази, надані до суду разом з протоколом, не є належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість водія у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також захисник подав письмові заперечення стосовно протоколу та додатково зазначив, що матеріалами справи не підтверджується вчинення ОСОБА_1 інкримінованого органом поліції адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст. 130 КУпАП України передбачає відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків, а також іншими допустимими доказами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається наступне:

- працівниками поліції був порушений порядок огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП та підзаконними нормативно-правовими актами;

- матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також протокол про адміністративне правопорушення із серією та номером № 355885 від 08.06.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, складені працівниками поліції з порушенням вимог чинного законодавства;

- в матеріалах, доданих до протоколу, відсутні будь-які докази з точки зору їх належності, допустимості, допустимості кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, які б поза розумним сумнівом підтверджували скоєння ОСОБА_1 вищезазначеного адміністративного правопорушення;

- матеріали справи містять відомості, які об`єктивно ставлять під сумнів доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення;

- з матеріалів справи вбачається порушення працівниками поліції прав, свобод та законних інтересів, у тому числі права ОСОБА_1 на захист.

Так, згідно ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати вся обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ст. 256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Окрім цього, положеннями п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, ст. 62 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, у тому числі визначену п. 2 ст. 6 презумпцію невинуватості, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15.05.2008), оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02). Зокрема, з огляду на санкцію ст. 130 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, яке Європейським Судом визнається кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складова презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Європейський суд з прав людини встановив критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).

При цьому, згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsarv. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Також, згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

При порушеному порядку притягнення до адміністративної відповідальності та порядку зібрання доказів, справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Окрім цього, згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Розділом ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 визначені загальні вимоги до оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, водночас, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для правильного розгляду справи. Тобто в такому документі фактично фіксуються усі наявні та беззаперечні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно приписів ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Викладаючи наведені норми в кодексі, законодавець намагався унеможливити підроблення документів, які фіксують адміністративне правопорушення.

Поряд з тим, порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Постанова, Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція). Вказаними нормативними документами передбачено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану сп`яніння.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 7 КУпАП, встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП, передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п.п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі за № 560/751/17).

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі за № 263/10894/2020).

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення від 08 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі за № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі за № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі за № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі за № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі за № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі за № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі за № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі за № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту ст. 284 КУпАП, вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, керування транспортним засобом здійснюється особою, яка перебуває у стані сп`яніння.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, перебуває у стані сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, або перебувала у стані алкогольного сп`яніння, або, за наявності ознак такого сп`яніння, відмовилась пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008. Згідно вказаних положень законодавства, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Порядок огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я врегульований розділом ІІІ Інструкції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином необхідно прийти до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів проведеного на місці зупинки автомобіля огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У той же час чинне законодавство в залежності від виду стану сп`яніння (наркотичне, алкогольне), наявність у водія ознак якого встановлено працівниками поліції, передбачає диференційований алгоритм дій працівників поліції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при оформленні адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення із серією та номером ЕПР № 355885 від 08.06.2025 зазначається, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора (алкотестера) «Drager Alcotest 7510» в присутності двох свідків та/або із застосуванням безперервного відеозапису.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вищевказаного факту, зокрема, відсутній безперервний відеозапис події зафіксованої за допомогою технічного приладу портативного відео-реєстратора, що має функцію фото та відеозапису, закріпленого на форменому одязі поліцейського, а також відсутнє належне посилання поліцейського на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий безперервний запис здійснювався). Даний факт має значення для цієї справи, з огляду на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі за № 524/5536/17.

Також матеріали справи не містять копії технічного паспорту, сервісної книжки, відомостей про обов`язкове технічне обслуговування (калібрування), документів про постановку на облік в УПП в Рівненській області ДПП, дозволів на використання, сертифікатів відповідності, свідоцтво про повірку, тощо, які стосуються засобу вимірювальної техніки, зокрема, газоаналізатора (алкотестера) «Drager Alcotest 7510», за допомогою якого ОСОБА_1 пропонувалося пройти відповідний огляд.

При цьому вищевказані документи, у тому числі, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, також не були надані ОСОБА_1 , за його вимогою, зокрема, перед початком проходження відповідного тестування, безпосередньо на місці події.

Питання огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, направлення водіїв для огляду на стан сп`яніння до медичного закладу, порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння регулюється: КУпАП; Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфер забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, (далі за текстом Інструкція № 1395); Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі за текстом Порядок № 1103); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі за текстом Інструкція № 1452/735), п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, з подальшими змінами (далі за текстом ПДР).

Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена, в тому числі, за відмову особи, яка керую транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, огляд особи на стан сп`яніння повинен проводитись співробітниками поліції у певній послідовності, передбаченої вказаними документами (п.п. 60-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2022 по справі № 9901/159/19, провадження № 11-4заі22).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 320/666/19 від 12.08.2021, частина друга статті 19 Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, ч. 4 Розділу X Інструкції № 1395, п.п. 3, 4, 5 Порядку № 1103: огляд особи, яка керувала транспортним засобом, зокрема на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, про що складається акт огляду. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Частина 6 ст. 266 КУпАП, частина 3 Розділу X Інструкції № 1395 зобов`язує поліцейських, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснювати виключно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме Порядок № 1103.

Ч. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 вказує на те що, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного/найближчого закладу охорони здоров`я. При чому, поліцейський зобов`язаний забезпечити проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних ознак.

З вказаних вимог нормативно-правових актів слідує що, поліцейський, який виявив у особи ознаки сп`яніння, повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак сп`яніння, в тому числі і ознак алкогольного сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

Наведеними положеннями КУпАП, підзаконними нормативно-правовими актами визначено чіткий алгоритм дій та межі повноважень, компетенції вказаних органів державної влади, тобто встановлено відповідну правову процедуру.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади та встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права та є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Такий правовий висновок міститься в пунктах 49-50 постанови Верховного Суду від 25.11.2019 року по справі № 2а-8840/09/1570.

Таким чином, порушення процедури проведення освідування свідчить на користь висновку про недопустимість огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245) (п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року по справі № 1-11/2015).

Обов`язковість рішень і висновків Конституційного Суду України встановлена ст. 151-2 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, ч. 4 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 та п.п. 3, 4, 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103: огляд особи, яка керувала транспортним засобом, зокрема на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, про що складається акт огляду. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Окрім цього, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно водія не може бути визнаний належним доказом у відповідній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним, беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів у суду.

Такий підхід повністю відповідає рішенню Європейського суду з прав людини в справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03 де судом вказано, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо.

При цьому, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшкодувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на місці події, безпосередньо перед початком проведення тестування на алкоголь працівниками патрульної поліції взагалі не роз`яснювалися для водія ОСОБА_1 його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також не вживалося жодних дій щодо надання водію ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, право на ознайомлення з матеріалами справи, а також доказами сторони обвинувачення, тощо, що є істотним процесуальним порушенням прав, свобод та законних інтересів водія ОСОБА_1 , у тому числі його права на правовий захист, а також порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що слугує самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі, визнання незаконними дій працівників поліції, щодо огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.

Зазначене істотне порушення прав водія ОСОБА_1 , у тому числі права на захист, дає підстави суду для визнання всіх здобутих працівниками поліції у справі даних і документів недопустимими доказами в силу правового принципу «плодів отруйного дерева».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 у адміністративній справі за № 524/9827/16-а (адміністративне провадження за № К/9901/20742/18), постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 03.11.2023 у справі за № 569/10099/23, постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 15.11.2022 у справі за № 569/13920/22, постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 10.05.2023 у справі за № 569/6847/23, постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 07.06.2023 у справі за № 158/923/23, постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2023 у справі за № 569/15986/23, постанові Чортківського районного суду Тернопільської області від 06.12.2023 у справі за № 608/1388/23, постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі за № 569/1168/24, постанові Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.07.2024 у справі за № 348/46/24, постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 13.09.2022 у справі за № 344/8791/22, постанові Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 у справі за № 718/1824/22, постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 06.11.2023 у справі за № 352/1880/23, постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 13.11.2023 у справі за № 344/13977/23, постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 14.07.2023 у справі за № 344/206/23, а також інших справах, подібних за своєю суттю.

Також суд бере до уваги, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» та інших, сформульовано доктрину «плодів отруйного дерева», що була імплементована (впроваджена) в Європейське право-розуміння, зокрема зі Сполучених Штатів Америки.

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним та недопустимим, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Як зазначає ЄСПЛ, зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а й всього ланцюжка безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

У КПК України положення теорії «плодів отруйного дерева», безпосередньо закріплено у ч. 1 ст. 87 цього Кодексу (згідно аналогії закону, стосовно КУпАП).

Водночас, така концепція набула широкого застосування у практиці Верховного Суду, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справ № 1-07/07, постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 455/2/17, від 17.09.2019 у справі № 243/2194/18, від 21.01.2020 у справі № 381/2316/17, від 29.01.2020 у справі № 473/3712/18, від 21.01.2020 у справі № 753/3689/15-к, від 05.02.2019 у справі № 236/2029/16-к, від 25.06.2019 у справі № 423/1766/16, від 03.02.2020 у справі № 461/3138/17, від 15.01.2020 у справі № 753/16449/13-к, від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к, від 26.12.2019 у справі № 243/10386/17, від 01.03.2018 у справі № 51-927км18, від 03.02.2020 у справі № 461/3138/17, від 18.04.2019 у справі № 204/665/15-к, від 10.10.2019 у справі № 183/4450/16, від 07.05.2019 у справі № 153/109/17, а також інших справах, подібних за своєю суттю.

Так, з матеріалів відеозапису, ключові (істотні) моменти якого були повністю проігноровані працівниками поліції, вбачається таке.

Відео-файл: clip-0; 0015128; дата: 08.06.2025; час: 22:46:32 год.

Працівники патрульної поліції, без роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Відео-файл: clip-1; 0015128; дата: 08.06.2025; час: 22:52:33 год.

Працівники патрульної поліції, без роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, повідомляють водія ОСОБА_1 про те, що в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а саме: «огляд будете проходити на місці?».

ОСОБА_1 , не будучи обізнаним зі своїми правами, у тому числі, правом на захист, не погоджується на пропозицію працівників поліції.

В подальшому, працівники поліції пропонують водію ОСОБА_1 проїхати в медичний заклад, без будь-якого роз`яснення мети такої поїздки, а саме «в медичний заклад поїдете?».

ОСОБА_1 , не будучи обізнаним зі своїми правами, у тому числі, правом на захист, а також не розуміючи з якою метою необхідно проїхати в медичний заклад, не погоджується на пропозицію працівників поліції.

Працівники патрульної поліції, без роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, повідомляють водія ОСОБА_1 про те, що буде складати відносно ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відео-файл: clip-3; 0015128; дата: 08.06.2025; час: 23:29:32 год.

Працівники патрульної поліції, без роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, з`ясовують у водія ОСОБА_1 чи бажає він ознайомитися та підписати адміністративні матеріали, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: «Ви будете отримувати протоколи, які на Вас були складені?», «Ви будете протоколи отримувати і ставити в них підпис про отримання та ознайомлення? Про те, що керували з явними ознаками сп`яніння і відмовилися від проходження огляду?».

ОСОБА_1 , не будучи обізнаним зі своїми правами, у тому числі, правом на захист, не погодився із пропозицією працівників поліції, а також не визнав свою провину.

Відео-файл: clip-3; 0015128; дата: 08.06.2025; час: 23:30:51 год.

Працівники патрульної поліції, без роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, повідомляють водія ОСОБА_1 про те, що він буде відсторонений від керування транспортними засобами в порядку ст. 266 КУпАП, а саме: «Якщо Ви не будете отримувати протоколи і не бажаєте ставити в них підписи, не бажаєте ознайомлюватися, тоді Ви можете бути вільні, але я Вам повідомляю, що Ви конкретно Ви, є особа, яка відсторонена від керування транспортними засобами, оскільки у Вас виявлені ознаки алкогольного сп`яніння».

ОСОБА_1 , не будучи обізнаним зі своїми правами, у тому числі, правом на захист, не погодився із пропозицією працівників поліції, а також не визнав свою провину.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (п. 39 правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі № 463/1352/16а).

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень (Правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

Таким чином, працівники патрульної поліції провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, із порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а відтак такий огляд вважається недійсним.

Указане вище об`єктивно потребує визнання відповідних доказів у справі неналежними та недопустимими, що повинно мати наслідки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у вигляді закриття провадження у справі, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, складений протокол про адміністративне правопорушення із серією та номером ЕПР № 355885 від 08.06.2025 стосовно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам статей 251, 256, 266 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, пункту 6 розділу І, пункту 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене поліцейський, як суб`єкт уповноважений на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП зобов`язаний збирати докази.

За наявності встановлених обставин є очевидним невиконання поліцейськими інспекторами вимог частини 2 статті 251, частини 1 статті 256 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, сторона захисту вважає, що у даній справі необхідно було прийти до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені поза розумним сумнівом, а відтак відповідне провадження у справі про адміністративне правопорушення, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, в порушення статті 6 Конвенції, у тому числі, як зазначається у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), суд першої інстанції самостійно відредагував фабулу адміністративного правопорушення, а також фактичний виклад обставин справи, самостійно відшукував докази на користь сторони обвинувачення, а також без будь-яких на те законних підстав, порушуючи основоположні аспекти верховенства права, серед іншого, принцип правової визначеності та усталеність судової практики, застосовуючи вибіркове правосуддя, відступив від власної, раніше сформованої правової позиції у аналогічних справах, в частині тлумачення одних і тих же норм права у подібних правовідносинах, що становить порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту), а також принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені поза розумним сумнівом, а відтак відповідне провадження у справі про адміністративне правопорушення, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 3 Розділу І вищевказаної Інструкції передбачено, що ознаками алкогольного сп`яніння зокрема є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції чітко встановлено, що лише за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі за текстом Інструкція), передбачено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції чітко встановлено, що лише у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З матеріалів справи, серед іншого, із направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.06.2025, вбачається, що підозра ОСОБА_1 у вживанні алкогольних напоїв, зокрема, запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, було встановлено патрульними поліцейськими виключно на підставі їхнього суб`єктивного сприйняття та власних припущень, що суперечить положенням ст.ст. 62, 63 Конституції України.

Указане вище повністю підтверджується відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, з якого вбачається відсутність у ОСОБА_1 будь-якого порушення координації рухів, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя, що також характерно поведінці, що не відповідає дійсності, звуженості зіниць, які не реагують на світло, неприродної блідості обличчя, тощо. При цьому, поведінка ОСОБА_1 в цілому повністю відповідає обстановці даної події, є цілком адекватною, а також не супроводжується будь-якими проявами перебування особи у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, а саме: відсутні будь-які фізіологічні, психічні, вегетативні і неврологічні розлади; не вбачається послаблення функціонування гальмових процесів нервової діяльності й самоконтролю; стан психіки, швидкість реакції, координація рухів є нормальними у відповідній обстановці.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення про необхідність проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, у тому числі, у найближчому закладі охорони здоров`я, було прийнято з порушенням пункту 3 Розділу І та пункту 1 Розділу ІІ Інструкції (пункту 4 Розділу І та пункту 12 Розділу ІІ Інструкції).

Пунктом 10 Розділу ІІ указаної Інструкції встановлено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що перед початком проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння патрульний поліцейський належним чином не повідомив та не роз`яснив водію ОСОБА_1 його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме: право на захист, що полягає у реальній можливості скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; право знайомитися з матеріалами справи та доказами сторони обвинувачення; тощо, що позбавило водія ОСОБА_1 реальної можливості належним чином захистити себе у даній ситуації.

Крім того, всупереч наведеним положенням Інструкції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів стосовно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, було складено в двох примірниках, один з яких не було вручено ОСОБА_1 , як те передбачено приписами наведеної Інструкції. З матеріалів судової справи не вбачається де знаходиться зазначений примірник акту огляду.

Таким чином, із відповідним актом огляду ОСОБА_1 належним чином ознайомився лише після 02.09.2025, за допомогою свого захисника адвоката Парчука С.В., зокрема, під час ознайомлення з матеріалами відповідної справи в суді, де останнім було виявлено, що ОСОБА_1 , відмовившись від підпису, не виконував будь-яких підписів чи записів у графі «З результатами згоден».

Згідно усних (письмових) пояснень (показань) ОСОБА_1 , відеозапису, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, останній, перебуваючи на місці події, не визнавав свою провину, а тому не виконував будь-яких підписів чи записів у графі «З результатами згоден», при цьому, не отримавши належних роз`яснень своїх прав та будучи, як пояснив суду захисник, введеним в оману патрульним поліцейським ОСОБА_1 належним чином не наполягав, у тому числі, в письмовій формі, про необхідність його доставки до відповідного медичного закладу для подальшого огляду на стан алкогольного сп`яніння, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу, відповідним лікарем (фельдшером), та/або відібрання у ОСОБА_1 біологічного середовища (сечі, крові) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин, не тому, що був згідний з результатами тестування на алкоголь, а тому, що виконував чіткі вказівки патрульного під час оформлення матеріалів справи, вважаючи їх законними, котрий у свою чергу пояснював, що це проста формальність, а його дії, у разі незгоди, ОСОБА_1 зможе оскаржити в суді.

Захисник також в судовому засіданні акцентував увагу суду на тому факті, що ОСОБА_1 наголошував про те, що факт керування останнім відповідним транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , у тому числі, в стані алкогольного сп`яніння чи з його ознаками, належним чином не був задокументований працівниками патрульної поліції, що має значення для притягнення особи до адміністративної відповідальності, за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Однак, патрульний поліцейський на вказані заперечення останнього ніяким чином не відреагував та вказав, що буде складати відносно останнього протокол за порушення вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Таким чином, наведені вище обставини у своїй сукупності об`єктивно вказують на те, що свою вину ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не визнавав, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився (у подальшому із результатами огляду був незгідний), що як наслідок передбачало направлення останнього працівниками поліції в медичний заклад для проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу, відповідним лікарем (фельдшером) та/або відібрання у ОСОБА_1 біологічного середовища (сечі, крові) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин, чого працівниками поліції зроблено не було.

За ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно з п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 Розділу 1 вищевказаної Інструкції, також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Аналогічні норми передбачені вищевказаним Порядком, згідно якого, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, аналіз вищевказаних положень законодавства України в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить про те, що обставини справи, поведінка водія та його згода чи незгода з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, з використанням спеціальних технічних засобів, а також відмова від проходження такого огляду, повинні бути чіткими і зрозумілими та не викликати жодних сумнівів у добровільності та волевиявленні особи із зазначеного вище питання.

Водночас, у разі наявності найменших сумніві щодо вказаних вище обставин, водій має бути направлений працівниками поліції до відповідного закладу охорони здоров`я, для проведення його подальшого огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу відповідним лікарем (фельдшером), та/або відібрання у водія біологічного середовища (сечі, крові) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин.

Отже, обставини справи, поведінка та фактична незгода водія ОСОБА_1 із проходженням огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події), за допомогою технічно несправного та належним чином не сертифікованого приладу працівниками патрульної поліції, не могла бути підставою для складання щодо останнього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення із серією та номером ЕПР № 355885 від 08.06.2025, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а могла слугувати лише приводом для подальшого направлення водія до відповідного закладу охорони здоров`я для огляду на стан сп`яніння, зокрема, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу відповідним лікарем (фельдшером) та/або відібрання у водія біологічного середовища (сечі, крові) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин.

І лише відмова ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я, зокрема, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу відповідним лікарем (фельдшером), та/або відмова здати біологічне середовище (сечу, кров) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин, могла бути підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення із серією та номером ЕПР № 355885 від 08.06.2025, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Указані вище обставини повинні чітко фіксуватися у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також направленні водія на огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, які складаються згідно вказаного вище Порядку.

Захисник в судовому засіданні наголосив на тому, що ОСОБА_1 не проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки не отримав від працівників патрульної поліції належного роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст.268 КУпАП, про що неодноразово повідомляв поліцейських, при цьому додатково наголошуючи, що не погоджується з діями працівників поліції та пропозицію (результати) тестування на алкоголь не визнає.

Крім того, у матеріалах справи не міститься належним чином оформленого направлення водія на огляд до медичного закладу з метою виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де було б належним чином зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження подальшого медичного огляду у відповідному закладі охорони здоров`я, зокрема, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу відповідним лікарем (фельдшером), та/або відмова здати біологічне середовище (сечу, кров) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин, при цьому, наявне у матеріалах справи направлення, не містить підпису ОСОБА_1 , а також будь-яких висловлювань останнього, щодо відмови чи згоди або незгоди до проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я, зокрема, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу, відповідним лікарем (фельдшером), тощо.

Відповідно до п.п. 6, 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, вважається недійсним.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння чи з його ознаками, при цьому, керував відповідним транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , а також відсутні будь-які фактичні дані про те, що водієві ОСОБА_1 , який був не згідний проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, належним чином було запропоновано пройти подальший огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я, зокрема, із застосуванням технічно справного та належним чином сертифікованого приладу, відповідним лікарем (фельдшером), та/або надати біологічне середовище (сечу, кров) для проведення подальшого токсикологічного дослідження на наявність в організмі суб`єкта дослідження етанолу, наркотичних чи психотропних речовин, при цьому, водій ОСОБА_1 добровільно, чітко та зрозуміло відмовився від його подальшого проходження.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 355885 від 08.06.2025, складеного щодо водія ОСОБА_1 , належним чином не вказуються та/або відсутні відомості про результат тестування на алкоголь, до матеріалів справи належним чином не додано роздрукованого тесту на алкоголь (повторного тесту на алкоголь, згідно Інструкції з експлуатації), згідно якого працівник поліції зробив висновок про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. До матеріалів справи також належним чином не додано пояснень свідків щодо обставин, вказаних у даному протоколі.

Окрім цього, у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення належним чином не вказуються та/або відсутні відомості про марку та модель технічно справного та належним чином сертифікованого газоаналізатора (алкотестера), за допомогою якого водію ОСОБА_1 пропонували пройти тест на алкоголь.

Також до матеріалів справи належним чином не додано та не було надано на місці події, зокрема, за вимогою ОСОБА_1 , сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку вищевказаного робочого засобу вимірювальної техніки, з чим і була опосередковано пов`язана відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, до матеріалів справи належним чином не було додано відповідних письмових пояснень свідків сторони захисту, щодо обставин, вказаних у даному протоколі, які повністю підтверджують правову позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Парчука С.В.

Разом з тим, у згаданому вище протоколі взагалі немає будь-яких належних посилань інспектора на технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис події зафіксованої за допомогою технічного приладу портативного відео-реєстратора, що має функцію фото та відеозапису, закріпленого на форменому одязі поліцейського, який безпосередньо стосується проведення огляду ОСОБА_1 на предмет алкогольного сп`яніння, а також відсутнє будь-яке посилання працівника патрульної поліції на відповідний носій інформації, на який було зафіксовано такий огляд.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Так із матеріалів справи вбачається, що у даній справі про адміністративне правопорушення наявний диск із певними відео-файлами, проте безпосередньо сам протокол про адміністративне правопорушення із серією та номером ЕПР № 355885 від 08.06.2025, а також жоден із додатків до такого протоколу, не містить належних відомостей про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , а саме: унікальний ідентифікаційний номер та серія відеокамери; дата та час її виробництва; назва відеокамери, на яку здійснювався відеозапис; тощо.

Також, працівниками патрульної поліції, не долучені до матеріалів справи свідоцтво, сертифікат відповідності, будь-яка інша технічна документація, що стосується відповідного технічного приладу «відеокамери», «нагрудної камери», тощо, що у свою чергу не дає можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру щодо ОСОБА_1 проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Національної поліції України для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху України.

Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги чинного законодавства України, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , під час його складання.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 Основного Закону).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що працівниками патрульної поліції не було зафіксовано належними та допустимими доказами факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, у тому числі, відповідним транспортним засобом марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння, що мало місце 08.06.2025 за вище вказаних обставин, що слугує належним підтвердженням відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначені обставини вказують на істотні порушення вимог Закону та Інструкції допущені працівниками поліції під час розгляду, оформлення матеріалів та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому провадження по справі, підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім вищевказаних Законів та підзаконних нормативно-правових актів, інспектор патрульної поліції в своїй службовій діяльності керується Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 за № 1408/27853 (далі за текстом Інструкція).

Відповідно до п. 9 вказаної Інструкції, а саме Розділу ІІІ «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»: розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно п. 4 Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у ст. 268 КУпАП.

Як вбачається з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Невжиття поліцейським жодних дій, щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є порушенням прав водія та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі, огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі, визнання незаконними дій працівників поліції, щодо огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Близька за своїм змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за № 524/9827/16-а (адміністративне провадження за № К/9901/20742/18).

Так, з матеріалів справи вбачається, що перед початком проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння патрульний поліцейський належним чином не повідомив та не роз`яснив ОСОБА_1 його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме: право на захист, що полягає у реальній та своєчасній можливості скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; право знайомитися з матеріалами справи, а також доказами сторони обвинувачення; тощо, що є порушенням прав водія та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі, огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у конкретному випадку позбавило ОСОБА_1 реальної можливості належним чином та своєчасно захистити себе у даній ситуації.

Указаний вище факт повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом наявним в матеріалах справи, а також іншими матеріалами справи, якими безпосередньо зафіксовано той факт, що працівник патрульної поліції на жодному з етапів проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, не повідомляли ОСОБА_1 , про його права, що передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП, у тому числі, право на захист, право на ознайомлення з матеріалами справи, зокрема, доказами сторони обвинувачення, тощо, при цьому, не надававши будь-яких детальних роз`яснень таких прав.

Окрім цього, у п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII (далі за текстом Закон № 580-VIII) вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону № 580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п.п. 1, 3 ч. 1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, та/або пропонувати особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи, в тому числі, щодо проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння, є неправомірними.

Близька за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 у справі за № 686/11314/17 та від 22.10.2019 у справі за № 161/7068/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідний адміністративний протокол із серією та номером ЕПР № 355885 від 08.06.2025, не містить будь-яких відомостей, а також належних та допустимих доказів того, що працівниками патрульної поліції стосовно ОСОБА_1 був дотриманий порядок зупинки водія транспортного засобу, передбачений ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

З матеріалів справи вбачається, що примусова зупинка транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , за порушення правил дорожнього руху, належним чином не здійснювалась. Працівники поліції фактично зупинили ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог комендантської години, а не з питань порушення Правил дорожнього руху України, оскільки на місці події працівники патрульної поліції тривалий час не могли визначитися, за що був зупинений ОСОБА_1 та за що саме його треба притягнути першочергово до адміністративної відповідальності, чи за не виконання вимог працівників поліції про зупинку транспортного засобу чи за не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія. При цьому, ОСОБА_1 у ході спілкування із працівниками поліції перебував не за кермом вказаного автомобіля, а в стороні, на відстані 10-20 метрів від авто.

Як вбачається з матеріалів справи, жодного з учасників цієї події не було попередження про початок та подальше здійснення відео-фіксації. Окрім цього, нагрудна відеокамера була увімкнена поліцейським не одразу, серед іншого, не безпосередньо під час зупинки транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , а через деякий час, відеоматеріали долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, є окремими фрагментами відеозапису, що не дає можливості відтворити цілісну картинку та розвиток подій. Зокрема, з представлених відеозаписів не вбачається процедура складення протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснення поліцейськими процесуальних прав особі, щодо якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності, не вбачається фіксація факту керування транспортним засобом будь-якою особою, що відображене на відеоряді, тощо, що, унеможливлює для суду об`єктивно та неупереджено дослідити дотримання усіх процесуальних процедур з боку працівників поліції.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що інспектор поліції належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання водієм ОСОБА_1 будь-яких вимог Правил дорожнього руху України, що як наслідок дає підстави визнати незаконними дії поліцейського в частині зупинки водія транспортного засобу, можливо дійти висновку, що подальше здійснення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, є протиправним, а отже в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2015 за № 1452/735 (далі за текстом Інструкція), чітко встановлено, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Указане вище положення кореспондується у пункті 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 за № 1103 (далі за текстом Порядок), а також частині 2 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діях особи, зазначеної у протоколі, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Згідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, 280 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Коробов С.О.