ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/3394/25 Справа № 178/2412/25 Суддя у 1-й інстанції - Лісняк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року, якою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року 22 жовтня 2025 року о 10.25 год. на 26 км 600м траси Н-11 Затишнянська ОТГ с.Малософіївка Кам`янського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Scania P380, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, під час перестроювання для виконання обгону не надав дорогу транспортному засобу Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку та здійснив зіткнення, внаслідок чого автомобіль Toyota Land Cruiser здійснив виїзд з проїзної частини дороги та здійснив наїзд на металеву перешкоду(металеву огорожу) та на порушення встановлених правил залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження постанови суду першої інстанції, зазначивши, що про прийняте судом рішення він дізнався 01.12.2025 року з сайту судової влади, про розгляд справи повідомлення не отримував. По суті просить постанову суду змінити та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що з постановою суду не погоджується в частині накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік. Не заперечує, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за його участі, однак місце ДТП навмисно він не покидав, оскільки в процесі руху будь-які звуки, які б свідчили про ДТП, він не чув та нічого не бачив, відповідно тому і продовжував подальший рух. Потім через деяку незначну відстань до нього під`їхав автомобіль, водій якого повідомив, що сталася ДТП за його участі. Тому вважає відсутнім в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та не заперечує щодо наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказує, що ДТП сталася внаслідок руху позаду нього на великій швидкості Джипу Тойота та попаданням його в сліпу зону. Зазначає, що він працює водієм, має багаторічний стаж, завжди дотримується Правил дорожнього руху, робота водієм це єдине джерело доходу для сім`ї, а позбавлення права керування транспортним засобом може призвести до погіршення його фінансового стану та неможливості забезпечити його існування та існування родини.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 19 листопада 2025 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 04 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з текстом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 01 грудня 2025 року, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Згідно вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Вказані вимоги закону при розгляді справи в суді першої інстанції не були дотримані в повному обсязі.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.1.10 ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Відповідно до п.2.10 "а" ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені Правила дорожнього руху і прагне до цього.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 вказав, що не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та зазначив, що він залишав місце дорожньо-транспортної пригоди не умисно, оскільки не усвідомлював факту її настання через незначний характер зіткнення та конструктивні особливості великогабаритного транспортного засобу, яким керував.

Дані пояснення узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, згідно яких 22.10.2025 року близько 10:25 год., рухаючись на автомобілі Scania P380, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , по трасі Н-11 зі сторони м. Кривий Ріг в сторону м.Дніпра поблизу АЗС Авіас на 26 км, рухаючись по праві полосі проїзної частини дороги робив маневр, намагаючись здійснити обгін спереду їдучого авто, включив лівий покажчик повороту, переконавшись, що фура, яка йшла за ним його пропускає, він пішов на обгін і не бачив, що за фурою їде ще машина, яка зачепила його напівпричеп. Він не помітив, як машина зачепила напівпричеп та поїхав далі. Коли інші машини почали йому мигати світлом, він зупинився на узбіччі приблизно за 500-600 м від місця ДТП.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вказаними поясненнями та іншими матеріалами справи не підтверджено факт умисного залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП.

Будь яких інших доказів, які підтверджували умисне залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди, матеріали справи не містять.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України, згідно якого ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що ОСОБА_1 не погоджується із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП, категорично заперечує факт умисного залишення місця ДТП, суд приходить до висновку, що його вина у вчиненні правопорушення за ст.122-4 КУпАП не доведена достатніми, допустимими та достовірними доказами.

Зазначене свідчить про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, що в розумінні п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

Щодо призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до статті 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; втягнення неповнолітнього в правопорушення; вчинення правопорушення групою осіб; вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Санкція статті 124 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом (стаття 30 КУпАП України).

Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд врахував характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, ті обставини, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкції ст.ст.124, 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті, за якою ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

На переконання судді апеляційної інстанції при визначенні виду і розміру стягнення суд першої інстанції не врахував у повній мірі характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та призначив ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк на один рік, яке є занадто суворим.

Так, при призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд не врахував характер вчиненого правопорушення, яке вчинено з необережності; обставини даного правопорушення, а саме ДТП, що сталася, не призвела до тілесних ушкоджень, а стосувалася лише механічних пошкоджень; відсутність відомостей про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд враховує особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, працює водієм, має багаторічний стаж, робота водієм це єдине джерело доходу для сім`ї, а позбавлення права керування транспортним засобом може призвести до погіршення його фінансового стану та неможливості забезпечити його існування та існування родини.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в частині ст.122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП; та змінити накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що з урахуванням всіх обставин справи, особи правопорушника, буде відповідати вимогам ст.7 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Провадження відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору на користь держави.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот