Номер провадження3/205/5414/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Дахно М.М., дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду з ВП№1 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 861727 від 13.11.2025 ОСОБА_2 належним чином не займається вихованням свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме останній 04.11.2025 та 12.11.2025 самовільно залишив місце мекшання,займався бродяжництвом, внаслідок чого був розшуканий та повернутий за місцем мешкання, жодного разу не зверталась з сином до психолога та відповідних лікарів. Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст.184 КУпАП.

До протоколу уповноваженою особою долучено такі матеріали:

-рапорти про реєстрацію заяв ОСОБА_2 про зникнення її неповнолітнього сина ОСОБА_3 0411.2025 та 12.11.2025,

-орієнтування про розшук ОСОБА_3 ,

-фотознімки осіб без написів та підписів,

-копія пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 про те, що він мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 , 04.11.2025 вранці, коли матері не було вдома, він самовільно пішов із дома та гуляв у м.Дніпрі з друзями, поки його не розшукали працівники поліції, до яких звернулась його мати, весь цей час матері не повідомляв про місце свого перебування та ночував у друзів. 12.11.2025, близько 05:00, коли матір ще спала, він теж пішов із дому, гуляв із друзями, поки його не зупинили працівники поліції, які повідомили, що його розшукує його матір, додому йти не збирався,

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ,

-пояснення ОСОБА_1 про те, що вона мешкає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 , який навчається в гімназії №147 м.Дніпро на сімейній формі навчання. Син її не слухається постійно хоче гуляти, але вона його не відпускаає, так як раніше він уходив з дому, та його розшукувала поліція. 04.11.2025 та 12.11.2025 син без її відома вранці уходив з дому, вона намагалась його розшукати самостійно, проте потім звернулась до поліції. Обидва рази працівники поліції розшукали її сина та повернули додому.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила раніше надані пояснення та додала, що її син ОСОБА_5 мешкає разом із нею та цивільним чоловіком. Стосунки у неї із сином нормальні. Але він часто її не слухається та постійно хоче гуляти. Син навчається у Ліцеї №147 на сімейній формі навчання, але навчання йому не дуже подобається. Побутові та матеріальні умови для життя, навчання та розвитку сина нею повністю забезпечені. Ухилення від виконання батьківських обов`язків заперечує. Пояснила, що не звернулась до психолога та лікарів, тому що для цього не було підстав. Проте у 2024 році впродовж приблизно місяця вони із сином їздили на прийоми до психолога, кабінет якого розташований на АДРЕСА_2 , вона сподівалась, що син стане більш слухняним та дисциплінованим. Зайняття сина бродяжництвом заперечує. Колись від сина узнала, що він із іншими друзями мив автомобілі за гроші, та одразу заборонила йому це робити. Додала, що батько ОСОБА_6 вихованням сина взагалі не займається, його місцезнаходження їй невідоме.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків вважатиметься не будь-яка дія або бездіяльність, а невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно вимог п.1, п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 06.11.2015, складання протоколів про адміністративні правопорушення, отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції; до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення уповноваженою особою, що склала протокол, не дотримано зазначених вимог, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, якою законодавчою нормою вони передбачені.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_2 не зверталась із сином до психолога або відповідних лікарів, проте наявність підстав, що тягнуть її обов`язок такого звернення, у протоколі не наведено. Окрім того, не спростовано твердження ОСОБА_2 про те, що у 2024 році вона зверталась із сином до психолога, ці відомості уповноваженою особою не встановлено та не перевірено.

Окрім того, уповноваженою особою до матеріалів справи не долучено даних, що характеризують ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , висновків органу опіки і піклування, навчальної установи, медичних висновків чи інших матеріалів, які б давали суду можливість встановити, від яких саме батьківських обов`язків ухиляється особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене, і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в України та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» вказується, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпції факту. Тобто таких, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У постанові Верховного суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, була висловлена правова позиція про те, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, враховуючи, що викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, а суд не має права самостійно редагувати її та відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 має бути закрита у в зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, 38, ст.184, 247, 251, 256, 280 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.М.Дахно