ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/6241/24 Головуючий в 1 інст. Сидорова М.В.
Провадження № 33/807/1475/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кального Д.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2025 року захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кальний Д.С. подав апеляційну скаргу на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2024 року, одночасно заявивши клопотання про поновлення строку на її апеляційне оскарження.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених законом.

У цій же нормі закріплено наслідки пропуску строку: апеляційна скарга, подана після закінчення визначеного законом часу, підлягає поверненню особі, яка її подала, якщо клопотання про поновлення строку не заявлено, або якщо в поновленні строку відмовлено.

Строк апеляційного оскарження постанови від 02.12.2024 закінчився 12.12.2024, тоді як скаргу подано 26.12.2025, тобто з пропуском установленого законом строку на 379 днів.

Такий істотний часовий розрив сам по собі обумовлює підвищений стандарт обґрунтування клопотання про поновлення строку, оскільки чим більшим є період прострочення, тим вагомішими та переконливішими мають бути причини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Поновлення пропущеного процесуального строку не є автоматичною процедурою та не може зводитись до формального прохання «поновити строк» без наведення конкретних фактів і підтверджень.

Поважними причинами пропуску строку у розумінні національного права визнаються лише ті обставини, які були або об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення заявника, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та реально унеможливили або істотно ускладнили подання апеляційної скарги в межах десятиденного строку.

Тягар наведення таких обставин і їх первинного підтвердження покладається на особу, яка заявляє клопотання про поновлення строку, адже саме вона зацікавлена у відступі від загального правила процесуальної визначеності.

З аналізу поданого клопотання та змісту апеляційної скарги убачається, що захисник фактично не наводить жодних об`єктивних причин, які б пояснювали, чому апеляційне звернення не могло бути подане у визначений законом десятиденний строк.

Замість викладення непереборних обставин, пов`язаних із неможливістю своєчасного оскарження (наприклад, відсутністю належного повідомлення, ненадсиланням судового рішення, тяжким тривалим захворюванням, форс-мажорними подіями чи іншими перешкодами), апелянт обмежується загальним посиланням на те, що «з`явилися інші обставини» та «докази невинуватості», не конкретизуючи, коли саме ці обставини виникли або стали відомими, чому вони не могли бути заявлені раніше, яким чином вони пов`язані саме з пропуском строку, та не додаючи належних даних, які б підтверджували об`єктивність і непереборність причин бездіяльності протягом більше року після ухвалення постанови.

Поновлення строку на апеляційне оскарження, безумовно, виконує гарантійну функцію доступу до суду та дозволяє забезпечити гнучкість і пропорційність у виключних випадках.

Однак ця гнучкість не є безмежною, оскільки має бути збалансована з іншим фундаментальним елементом верховенства права принципом правової визначеності, який включає повагу до остаточності судових рішень (res judicata).

Саме тому практика Європейського суду з прав людини послідовно виходить із того, що процесуальні строки служать належному здійсненню правосуддя та юридичній певності, а відступ від їх дотримання допускається лише за наявності виняткових, особливих і непереборних обставин переконливого характеру, або коли це необхідно для виправлення фундаментальних вад правосуддя.

У цьому ж контексті вказується, що поновлення строків може бути виправданим, зокрема, коли пропуск строку спричинено діями чи бездіяльністю суду (наприклад, ненадсиланням рішення), або коли є особливі непереборні обставини, або коли відновлення строку спрямоване на усунення справді серйозних судових помилок, а не на повторний розгляд справи за відсутності виняткових підстав.

У рішеннях «Устименко проти України», «Рябих проти Росії», «Брумареску проти Румунії» ЄСПЛ наголошував, що відхід від принципу остаточності можливий лише за наявності особливих і непереборних обставин; у справі «Пономарьов проти України» Суд критично оцінив продовження строків оскарження через значний час не з метою виправлення серйозної судової помилки, а фактично задля повторного розгляду та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, за відсутності у клопотанні конкретних, об`єктивних і належно пояснених причин пропуску строку, поновлення такого строку через 379 днів після його закінчення означало б необґрунтоване втручання у принцип правової визначеності та підрив остаточності судового рішення, яке набрало законної сили.

Додатково суд враховує, що апеляційне звернення ініційовано більше, ніж через рік після постановлення рішення, причому після його фактичного виконання особою, щодо якої винесено постанову (зокрема шляхом сплати штрафу), що об`єктивно посилює очікування стабільності правового становища та неприпустимості повернення до вже завершеного провадження без виняткових підстав.

Окремо суд зазначає, що за своїм змістом доводи апеляційної скарги фактично спрямовані не на подолання процесуальних перешкод для звичайного апеляційного перегляду, а на оскарження постанови із посиланням на «нові обставини» та «докази невинуватості», тобто за логікою апелянта йдеться про різновид перегляду за нововиявленими підставами.

Водночас КУпАП не передбачає загального механізму перегляду постанов судів у справах про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами за ініціативою сторони, окрім спеціального порядку перегляду у зв`язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань під час розгляду конкретної справи.

Іншого порядку повернення до остаточного рішення з мотивів нових доказів чи переоцінки встановлених фактів чинне законодавство не містить, а суди загальної юрисдикції не наділені повноваженнями формувати такий механізм шляхом застосування аналогії права, оскільки це створювало б непередбачуваність судової процедури та прямо суперечило б принципу правової визначеності.

Посилання апелянта на практику ЄСПЛ у контексті заявлених вимог також не може бути прийняте як самодостатнє обґрунтування.

Рішення ЄСПЛ, на які посилається апелянт, стосуються загальних гарантій доступу до суду, справедливості провадження, рівності сторін або ефективності права на оскарження, однак не звільняють заявника від обов`язку діяти добросовісно, дотримуватися процесуальних строків і наводити конкретні обставини, які об`єктивно унеможливили своєчасне звернення.

У цій справі таких обставин не наведено, а отже й підстав для відступу від процесуальної визначеності не встановлено.

За таких обставин суддя апеляційного суду доходить висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2024 не містить належного обґрунтування поважності причин пропуску строку, не підтверджує існування непереборних перешкод для своєчасного подання апеляційної скарги та не дає правових підстав для відступу від принципу остаточності судового рішення, у зв`язку з чим підстави для поновлення строку відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Кальному Д.С. у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2024 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 337/6241/24