Справа № 953/6972/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 рокум. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Глос М. Л.,

за участю секретаря Сороченко М. О.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення за таких обставин. 16.07.2024 року о 20 год. 14 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_2 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, визначених у ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого, останній залишився без нагляду та отримав забиття м`яких тканин голови.

Ці дії ОСОБА_1 отримали правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї винуватості у вчиненні проступку не визнала і повідомила такі обставини. У них у сім`ї склалися добрі стосунки, що ґрунтуються на взаємній довірі та підтримці. Вони з чоловіком цілий день працюють, щоб забезпечити сину гідні умови життя, якісну освіту і матеріальний ресурс для розвитку. 16.07.2024 року вони з чоловіком ввечері повернулися з роботи, сина вдома не було. Незабаром він повернувся, розповідав, ніби все гаразд. Проте невдовзі поскаржився на сильний головний біль і зізнався, шо коли він проводив дозвілля з товаришами, один зі знайомих хлопців штовхнув його, син упав з мосту і вдарився головою. Вона одразу звернутися за медичною допомогою, а адміністрація медичного закладу, де син проходив лікування, подала заяву до поліції. Вона як мати з даного приводу до правоохоронних органів не зверталася. Їй було шкода хлопця, котрий штовхнув сина, та його батьків, адже він також ще дитина. Зазначила, що з урахуванням їх із чоловіком графіку роботи неможливо постійно стежити, чим займається син-підліток упродовж дня.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що у них в сім`ї гарні стосунки, вони з батьками довіряють одне одному. 16.07.2024 року ввечері вони з товаришами вирушили відпочивати на річку. Коли проводили дозвілля, сталася сутичка, один зі знайомих хлопців, що був у компанії, штовхнув його, він упав з мосту і вдарився головою. Коли прийшов додому, спочатку батькам нічого не розповідав, щоб вони не хвилювалися. Але потім йому стало зле, змушений був зізнатися матері. Після цього мама відвезла його у лікарню, де він пройшов обстеження й отримав медичну допомогу.

У судовому засіданні було досліджено долучені до адміністративного матеріалу документи:

-письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за змістом аналогічні наданим у судовому засіданні (а. с. 6, 7);

-електронний рапорт інспектора Харківського районного управління поліції № 1 з інформацією про подію: 16.07.2024 року о 20:14 бригадою швидкої медичної допомоги до лікувального закладу було доставлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з попереднім діагнозом забій потиличної ділянки голови, забій спинки носа, забій м`яких тканин грудного відділу хребта; хлопець пояснив, що виникла сутичка з друзями, один із товаришів штовхнув його і він упав з підвісного мосту висотою приблизно 2 м (а. с.10);

-медичні документи на підтвердження виявлення у ОСОБА_2 травми у виді забою м`яких тканин голови і спинки носа (а. с. 12, 13);

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , у якому ОСОБА_1 записана матір`ю дитини.

Оцінюючи безпосередньо сприйняті і досліджені у судовому засіданні докази, суд керується такими нормами процесуального, матеріального права і правозастосовчими орієнтирами міжнародної судової установи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, враховуючи процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності і зміст адміністративних стягнень, які можуть бути досить обтяжливими для людини і становити істотне втручання у її конвенційні права, норми КУпАП носять карний кримінально-правовий характер, а справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними і підпадають під гарантії справедливого судового розгляду, встановлені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (зокрема, рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п. п. 21-22).

З наведеного випливає, що на провадження у справі про адміністративне правопорушення поширюється стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Наведений стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено й обвинувачений винен у його вчиненні.

Зазначений стандарт відображений у статті 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Належне виконання цих завдань не допускає спрощеного та формального підходу до розгляду справ даної категорії.

Суд, як і інші органи (посадові особи), згідно зі ст. 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини доводяться передбаченими законом засобами доказування.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Предметом розгляду суду є протокол про адміністративне правопорушення, у якому окреслюються межі судового розгляду. Керуючись вимогами ст. 280 КУпАП, суд вирішує у справі питання, чи вчинила дана особа лише те адміністративне правопорушення, що зазначене у протоколі, за викладених у цьому документі обставин і чи правильною є юридична кваліфікація діяння.

За своїм змістом зазначений протокол подібний до обвинувального акта у кримінальному провадженні, яким окреслюються межі судового розгляду. У цьому документі викладається офіційне твердження уповноваженого органу держави про вчинення особою правопорушення з зазначенням фактичних обставин його скоєння, юридичного формулювання обвинувачення і правової кваліфікації діяння.

Якщо дії особи кваліфіковані за бланкетною правовою нормою, зі змісту протоколу має випливати: якими нормативно-правовими актами регулюються дії особи у даній конкретній ситуації; як саме вона повинна була діяти за вимогами спеціального законодавства; у чому полягала невідповідність поведінки особи цим вимогам і які нормативно встановлені приписи або заборони вона порушила.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, становить ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до Тлумачного словника української мови (вебпортал української мови та культури https://slovnyk.ua) «ухилятися від чогось» означає «намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось; уникати».

У розумінні наведеної вище правової норми ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків означає вчинення ними дій або бездіяльності, спрямованих на невиконання, відсторонення чи уникнення виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Норми ст. 184 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до положень спеціального законодавства, яким встановлені відповідні обов`язки.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, утворюють лише дії чи бездіяльність, спрямовані на невиконання батьками обов`язків, чітко передбачених законодавством, що стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі щодо тлумачення терміну «законодавство» зазначеним терміном охоплюється закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також підзаконні нормативно-правові акти, прийняті відповідно до Конституції України і законів України.

Отже, якщо зазначені вище акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов їх життя, навчання та виховання, то ухилення від виконання цих обов`язків становитиме склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП.

Приписи ст. 150 Сімейного кодексу України зобов`язують батьків: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У диспозиції ст. 184 КУпАП законодавець прямо не передбачає необхідною юридичною ознакою правопорушення настання певних негативних наслідків. Тобто склад цього правопорушення може бути як матеріальним, так і формальним.

Водночас спричинення дитині шкоди діями третіх осіб автоматично не тягне адміністративну відповідальність батьків за згаданою вище правовою нормою. Якщо матері або батькові інкримінується ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що зумовило настання таких наслідків, обов`язковими елементами об`єктивної сторони правопорушення мають бути:

-протиправна поведінка батьків дії чи бездіяльність, які полягають у нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, визначеними спеціальним законодавством;

-заподіяна дитині шкода;

-причинно-наслідковий зв`язок останньої з інкримінованим батькові чи матері діянням.

Кожен з зазначених елементів підлягає доказуванню, а недоведеність принаймні одного з них виключає винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Компетентним органом Національної поліції ОСОБА_1 поставлено за провину невиконання своїх батьківський обов`язків, внаслідок чого син ОСОБА_2 , 2010 року народження, залишився без нагляду і отримав забій м`яких тканин голови.

Разом із тим, у судовому засіданні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повідомили, що 16.07.2024 року син ввечері пішов гуляти з друзями і повідомив матір про це у телефонній розмові. ОСОБА_1 не заперечувала, знаючи, з ким дитина проводить час. Доказів, які би спростовували ці обставини, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що сам по собі факт проведення 14-річним підлітком дозвілля на вулиці з товаришами з відома і дозволу батьків не свідчить про невиконання ними батьківських обов`язків. Тож інкримінування ОСОБА_1 залишення дитини без нагляду за обставин цієї справи є недоречним.

Як установлено у справі, під час прогулянки у ОСОБА_2 стався конфлікт з одним із хлопців з компанії, який штовхнув його, потерпілий упав з підвісного мосту й отримав зазначені вище тілесні ушкодження.

Водночас зі змісту протоколу не вбачається, які саме дії повинна була вчинити і не вчинила мати, щоб запобігти цьому випадку, і в чому конкретно полягала невідповідність її дій чи бездіяльності вимогам спеціального законодавства.

Як тільки ОСОБА_1 довідалася про травмування сина, вона невідкладно забезпечила надання йому кваліфікованої медичної допомоги.

Оцінюючи поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд виходить із такого.

Безумовно, сім`я повинна бути для дитини середовищем любові, довіри, розуміння, де вона б завжди знаходила підтримку, могла розраховувати на допомогу і захист у разі необхідності.

Проте жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує матір або батька супроводжувати 14-річного сина або доньку під час дозвілля з товаришами, безперервно знаходитися поряд, постійно тримати їх у полі зору і втручатися у конфлікти з однолітками. Ба більше, така надмірна опіка вочевидь порушувала б особистий простір підлітка, руйнувала довіру, могла завдати шкоди психологічному здоров`ю сина і суперечила б іншим обов`язкам батьків, закріпленим у ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України і ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» поважати гідність дитини і готувати її до самостійного життя.

Суд звертає увагу, що сутичка між хлопцями-підлітками на вулиці і травмування потерпілого було випадком, настання якого неможливо виключити навіть за умови бездоганного виконання матір`ю і батьком своїх батьківських обов`язків. Водночас якщо дитині спричинено тілесні ушкодження діями іншої особи, які містять склад адміністративного чи кримінального правопорушення, відповідальність за це у передбачених законом випадках має нести заподіювач шкоди, а якщо останній не досяг віку юридичної відповідальності його батьки чи інші особи, які їх замінюють.

За підсумками розгляду справи у межах протоколу про адміністративне правопорушення суд не знаходить підстав оцінювати поведінку ОСОБА_1 як протиправну і вважає недоведеним причинно-наслідковий зв`язок її дій або бездіяльності з отриманням сином тілесних ушкоджень.

За таких обставин сам по собі факт отримання неповнолітнім ОСОБА_2 травми голови не може бути підставою для притягнення його матері до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.

Виходячи з викладеного суд визнає недоведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй проступку, а справа про адміністративне правопорушення щодо неї за ч. 1 ст. 184 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись статтями 247 пункт 1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 40-1, 184, 282-284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу в її діях адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття. Постанова набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття остаточного рішення за результатами апеляційного перегляду.

Суддя М. Л. Глос