Провадження № 33/801/1332/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кулішко Б. А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Покоєвича Артема Олексійовича - на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що будучи позбавленим права керування транспортним засобом на підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року, і будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП на підставі постанови від 22 червня 2025 року, 07 жовтня 2025 року приблизно о 13 год 20 хв в м. Вінниці по вул. Винниченка, 26, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.1а ПДР України, повторно протягом року керував транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Golf», д. н. з. НОМЕР_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник Коржа О. С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинення працівниками поліції. Також суд першої інстанції не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких він детально виклав обставини, що призвели до необхідності керування транспортним засобом, хоча був позбавлений права керування.

Окрім того місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника Коржа О. С. про відкладення розгляду справи через відсутність можливості фізичної явки особи, чим фактично позбавив його можливості брати участь у розгляді справи та реалізувати своє право на захист.

Також захисник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Крім того, адвокатом Покоєвич А. О. заявлено клопотання про витребування в УПП у Вінницькій області відеозапису із нагрудної камери поліцейського, який складав протокол стосовно ОСОБА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року в Управління патрульної поліції у Вінницькій області було витребувано відеозапис із технічного засобу відеозапису № 467767, на який зафіксовано обставини щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення 07 жовтня 2025 року о 14 год 00 хв 126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 серії ЕПР 1 № 476125 за ч. 5 ст.

25 грудня 2025 року до апеляційного суду із Управління патрульної поліції Вінницькій області надійшов компакт-диск із відеоматеріалами, на яких зафіксовано відповідні події 07 жовтня 2025 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

У клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги захисник Коржа О. С. зазначає, що копію постанови він не отримував, про розгляд справи не був повідомлений належним чином. Про існування постанови дізнався із ЄДРСР, де вона була опублікована 02 грудня 2025 року.

За вказаних обставин апеляційний суд з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 вважає, що строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України (Далі ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07 жовтня 2025 року ЕПР1 № 476125, 07 жовтня 2025 року 13 год 20 хв у м. Вінниця по вул. Винниченка, 26 водій ОСОБА_1 керував т/з «Фольксваген», д. н. з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керуванням таким т/з строком на один рік постановою Вінницького міського суду від 02 грудня 2024 року. Правопорушення вчинено повторно протягом року постанова ЕНА 5039481 від 22 червня 2025 року, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з (а. с. 2).

Відповідно до довідки старшого інспектора ВАП, ОСОБА_1 22 червня 2025 року керував автомобілем «TDM 900», д. н. з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування, чим порушив ч. 4 ст. 126 КУпАП. Постановою ЕНА № 5039481 від 22 червня 2025 року накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн, проте ОСОБА_1 07 жовтня 2025 року повторно протягом року керував автомобілем «Фольксваген», д. н. з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 1).

На а. с. 4 копія постанови ЕНА № 5039481 від 22 червня 2025 року.

Відповідно до письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 працівникам поліції на місці зупинки, він, будучи позбавленим права керування т/з, був змушений сісти за кермо у зв`язку з невідкладною потребою в перевезенні багажу, справа була дуже термінова, а таксі на Старе місто викликати не було можливості. Це була безвихідна ситуація, всі друзі з автотранспортом були зайняті на роботах у цей час (а. с. 5).

За клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича А. О. апеляційним судом із Управління патрульної поліції у Вінницькій області було витребувано відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано як працівники поліції зупиняють автомобіль «Фольксваген», д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме за проїзд на забороняючий сигнал світлофора. ОСОБА_1 відповідає, що він завершував маневр.

Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються матеріалами справи.

Факт керування автомобілем ОСОБА_1 особисто підтвердив працівникам поліції, що зафіксовано у його письмових поясненнях та на відеозаписі. Вказаний відеозапис повністю узгоджується із рештою наявних у матеріалах справи письмових доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у справі повістками та неодноразовими клопотаннями сторони захисту про відкладення судового засідання.

Щодо наданого в судовому засіданні звернення громадської організації, то дане звернення не спростовує факту і обставин скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, спрямовані виключно на уникнення встановленої законом відповідальності.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 5 ст. 126 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 283, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційну оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук