Провадження № 3/686/8401/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.25

17 листопада 2025 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Бурка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Головними державними інспекторами відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Хмельницькій області Штогриним А.Я. та Томусяком Б.В. було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №4278/10/22-01-24-07/ НОМЕР_1 від 09.10.2025 р.

За цим протоколом ОСОБА_1 фактично ставиться у вину те, що він о 12 год. 15 хв. 09 жовтня 2025 року по АДРЕСА_2 провадив підприємницьку діяльність надавав послуги фізичного комфорту (сауни) без державної реєстрації як приватного підприємця, чим порушив ст.58 Господарського Кодексу України та ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, було кваліфіковано за ч.1 ст.164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 , будучи своєчасно сповіщеним про час, дату та місце розгляду справи (що підтверджується довідкою про доставку повістки про виклик до суду), не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Згідно зі ст.277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Частиною 2 статті 268 цього ж Кодексу передбачений виключний перелік статей, при розгляді справ за якими, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.164 КУпАП, до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за цією статтею, у судовому засіданні не є обов`язковою. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»). Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд дійшов висновку про необхідність, у відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП, розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захист інтересів якого у судовому засіданні здійснює захисник Рохов О.В., який у судовому засіданні, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, просив закрити провадження в справі, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, пославшись на відсутність доказів вчинення останнім вказаного правопорушення. Крім того, зазначив, з наданням підтверджуючих документів, захисник й про те, що ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим як приватний підприємець, до 25.05.2020 р. здійснював діяльність із забезпечення фізичного комфорту, однак після вказаної дати він ніякої підприємницької діяльності не провадить та наданням послуг фізичного комфорту не займається, при цьому напис «Сауна» з тих часів так і залишився на фронтоні будинку АДРЕСА_2 , а сфотографовані, розміщені на заборі та на стовпі, таблички з телефонним номером до ОСОБА_1 жодного відношення не мають, оскільки вказаним телефонним номером на даний час користується його колишня дружина ОСОБА_2 , яка, перебуваючи в напружених стосунках з ОСОБА_1 , з метою ускладнити життя колишньому чоловіку, і викликала працівників ГУ ДПС України у Хмельницькій області, які безпідставно, за відсутності ОСОБА_1 , склали відносно останнього зазначений протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, вказав захисник і про недопустимість та невідповідність відомостей, зазначених у Акті відмови від підпису від 09.10.2025 р. та Акті фактичної перевірки від 17.10.2025 р., аргументуючи ці обставини тим, що ОСОБА_1 , в якого діагностовано важке захворювання, через погіршення стану здоров`я 09.10.2025 р. перебував поза межами с.Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області на прийомі у лікаря в Хмельницькій обласній лікарні, відтак у цей день, у який начебто було здійснено замовлення послуг сауни, як то вказано у вищевказаному Акті фактичної перевірки від 17.10.2025 р., у вказаному селі ОСОБА_1 не перебував, в проведенні фактичної перевірки участі не приймав та не отримував від працівників ДПС направлення на проведення такої перевірки, а тому не міг відмовитись від підпису у такому направленні, про що також зазначено у згаданому вище Акті про відмову від підпису у направленні на перевірку. Окрім того, зауважив захисник й про втрату чинності (28.08.2025 р., тобто до моменту складання зазначеного протоколу) Господарським кодексом України, на порушення норми якого міститься посилається у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно зі ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно зі ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

У ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, з-поміж іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст.256 КУпАП, серед яких у протоколі обов`язково зазначаються відомості про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків, якщо вони є, інші відомості, необхідні для вирішення справи. В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен проводитися їх, у тому числі, і судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Так, відповідальність за ч.1 ст. 164 КУпАП настає у разі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Вказана норма КУпАП є бланкетною та лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.1 ст.164 КУпАП, встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. Обов`язковими ознаками складу адміністративного правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, а відсутність хоча б однієї з цих ознак свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямована на виробництво та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. При цьому господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, з-поміж інших осіб, є суб`єктами господарювання (ч.ч.1, 3 ст.2 ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб»).

Окрім того, під господарською діяльністю в Господарському процесуальному кодексі України розуміється діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ч.1 ст.20 ГПК України).

Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» № 3 від 25 квітня 2003 року, вказав, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Отже, важливою ознакою господарської діяльності, що здійснюється з метою одержання прибутку та підлягає ліцензуванню, є її систематичність, тобто вчинення три і більш разів, а разове вчинення дії (надання послуг фізичного комфорту), про яку йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, не утворює складу того адміністративного правопорушення, що було інкриміноване ОСОБА_1 у цьому протоколі.

Зокрема, у вказаному, складеному відносно ОСОБА_1 , протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не згадується про факти систематичного надання ОСОБА_1 послуг вартісного характеру, в тому числі й у сфері фізичного комфорту, а також про факти отримання ним за надання цих послуг прибутку. Не містять матеріали справи й доказів того, що ОСОБА_1 , з метою отримання прибутку та без державної реєстрації, надавав послуги фізичного комфорту та тим самим провадив підприємницьку діяльність.

На обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, посадовою особою ДПС надано: протокол про адміністративне правопорушення № 4278/10/22-01-24-07/ НОМЕР_1 від 09.10.2025 р., в якому йдеться про допущенні ОСОБА_1 порушення ст.58 ГК України (який 28.08.2025 р. втратив чинність) та ч.2 ст.50 ЦК України; акт фактичної перевірки №21007/27-01-24-07/ НОМЕР_1 від 17.10.2025 р., з яким ОСОБА_1 взагалі не ознайомили, про що свідчить відсутність його підпису в зазначеному акті, у висновку якого взагалі не було зазначено особу, якою порушено вимоги ч.2 ст.50 ЦК України та ст.58 ГК України (що втратив чинність); акт про відмову від підпису у направленні на перевірку №916/22-01-24-07/ НОМЕР_1 від 09.10.2025 р., згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від підпису у направленнях на проведення перевірки, при цьому будь-які докази існування вказаних направлень та намагання надати їх для підписання ОСОБА_1 , до матеріалів справи долучено не було; фотознімки із зображеннями будинку, на фронтоні якого міститься напис « ОСОБА_3 », а також табличок із номером телефону та написом «Хостел».

При цьому, будь-які належні та достовірні докази, які б спростовували вищеописані аргументи захисника та які б підтверджували викладені у вказаному протоколі обставини, а також факт вчинення ОСОБА_1 , у зазначені в цьому протоколі час та місці, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, у матеріалах справі відсутні.

Твердження захисника Рохова О.В. цілком узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, зокрема й із наданих захисником копій: Витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 14.11.2025 р. вбачається те, що ОСОБА_1 у період з 17.03.2014 р. по 25.05.2020 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював у вказаний період підприємницьку діяльність за основним видом - діяльність із забезпечення фізичного комфорту, що також пояснює існування на будинку, розташованому за вказаною в протоколі адресою, не реставрованого напису «Сауна»; медичних документів ОСОБА_1 і скріншотів переписки з його телефону, які підтверджують факти існування у ОСОБА_1 важкого захворювання, проходження ним численних обстежень і перебування на прийомі в лікарів, зокрема й у дати складання представниками податкового органу вищеозначених актів; позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів, що може свідчити про існування напружених відносин між колишнім подружжям та з якої вбачається, що у користуванні ОСОБА_1 перебуває номер телефону, відмінний від того номеру, що був зазначений на оголошеннях «Хостел» (зображених на фотознімках, долучених до протоколу), збережений у телефонній книзі ОСОБА_1 із іменем «Марта 2» та яким, як стверджує захисник, користується саме ОСОБА_2 .

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, після дослідження матеріалів справи та наданих захисником доказів невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд тлумачить усі сумніви на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та визнає недостовірними доказами наявні у матеріалах справи вищеозначені акт фактичної перевірки та акт про відмову від підпису у направленні на перевірку, оскільки зафіксовані у цих актах, нічим не підтверджені, відомості (щодо здійснення підприємницької діяльності без державної реєстрації фізичною особою ОСОБА_1 та щодо відмови останнього від підписання направлень на проведення перевірки за вказаною у акті адресою (за якою фактично ОСОБА_1 у день складання акту взагалі не перебував)) не відповідають дійсності, спростовуються послідовними аргументами захисника, про які зазначено вище, та суперечать тим обставинам, що були встановлені судом.

Будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, які б спростовували встановленні у судовому засіданні обставини та які б об`єктивно доводили факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та систематичного надання, з метою отримання прибутку, послуг із забезпечення фізичного комфорту чи будь-яких інших послуг вартісного характеру, що було б зафіксовано у спосіб, передбачений чинним законодавством, не було долучено до складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

З урахуванням наведеного, оскільки в ході судового розгляду не встановлено жодних належних та достовірних доказів порушення ОСОБА_1 порядку провадження господарської діяльності та взагалі факту провадження, без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, ОСОБА_1 будь-якої господарської діяльності, у тому числі й комерційної (підприємницької діяльності), що фактично йому ставиться у вину, а тому відомості, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, про здійснення такої діяльності ОСОБА_1 та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є недостовірними.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З огляду на положення ст.62 Конституції України, ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд приходить до висновку, що направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, після аналізу всіх доказів по справі, суд тлумачить усі сумніви на користь особи, яка притягається до відповідальності, та приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки прямих, безспірних і безсумнівних доказів його вини не здобуто та суду не надано, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 294 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя