ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4385/25 Головуючий суддя І інстанції Чорна Б. М.
Провадження № 33/818/1937/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., при секретарі Шевченку Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Оніщука В.І. на постанову Основ`янського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 , -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у сумі 605, 60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) грн.

Судом встановлено, що 03 травня 2025 року приблизно об 11-41 годині за адресою: Харківська обл., Куп`янський район, а/т Чугуїв-Мілове 68 км+400м водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Pontiac Vibe 2005 року випуску, із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі КНП «Куп`янського ТМО» Харківської області, водій ОСОБА_1 відмовився.

Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Оніщук В.І. просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що після зупинки працівниками поліції транспортного засобу ОСОБА_1 , останнього не було повідомлено про причини зупинки, у результаті чого ОСОБА_1 і відмовився від проходження медичного огляду, як на місці зупинки так і в медичному закладі, оскільки не розумів до якого саме медичного закладу та з якою метою йому необхідно їхати.

Вказує також, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також не роз`яснено суті правопорушення, що, на думку захисника, призвело до порушення права ОСОБА_1 на захист, а також до порушення принципу юридичної визначеності, оскільки запитання поліцейського не були чіткими, доступними та сформованими на підставі вимог законодавства.

Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції неправомірно застосував щодо ОСОБА_1 таке стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у нього посвідчення водія відповідної категорії, а тому вважає, що ОСОБА_1 не може вважатися водієм у розумінні п. 1.10 ПДР, та відповідно до нього не може бути застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явились.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом, для прискорення процедури слухання.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03), «…сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Виходячи з того, що апеляційним судом з достатньою мірою вжито всіх заходів для того, щоб ОСОБА_1 мав можливість надати свої аргументи під час слухання цієї справи у суді, і оскільки він був обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, викликався до суду, проте не вжив заходів для явки до суду та не поцікавився рухом справи відносно нього, враховуючи положення ст.268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової присутності особи під час розгляду даної справи особи, апеляційний вважає за можливе розглянути справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Оніщука В.І., за відсутності останніх.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджують матеріали справи, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 912716 від 03.05.2025, яким зафіксовано порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено «випив вчора пива, 1 літр та зранку сів за кермо»;

- направлення від 03.05.2025, яким підтверджується, що 03.05.2025 о 11.40 водій ОСОБА_1 направлявся до КНП «Куп`янського ТМО» Харківської області для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак такий огляд не проводився у зв`язку з відмовою;

-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

-розписка про відсторонення права керування транспортним засобом до повного витверезіння громадянина ОСОБА_1 ;

-відеозапис з бодікамери працівника поліції, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 912716 від 03.05.2025, з якого вбачається, що працівниками поліції зафіксовано рух транспортного засобу Pontiac Vibe 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та відповідно до якого:

об 11-41 годині на запитання працівника поліції, ОСОБА_1 повідомив, що напередодні ввечері він вживав пиво. Після чого, працівник поліції наголосив, що в такому стані ОСОБА_1 не потрібно було сідати за кермо, запропонувавши при цьому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу;

об 11-41 годині ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, після чого працівник поліції запропонував йому проїхати в медичний заклад для проходження огляду, на що також отримав відмову ОСОБА_1 .

Надалі, на запитання працівника поліції чи згоден він з тим, що вчинив правопорушення, ОСОБА_1 відповів, що згоден.

Крім того, об 11-42 години працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Апеляційний суд констатує, що зазначений відеозапис є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт відмови у ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як з використанням технічного приладу «Drager» Alcotest» так і в медичному закладі.

Дані відеофіксації узгоджуються між собою, є послідовними та не містять ознак монтажу чи вибіркового відтворення подій.

Доводи ж апеляційної скарги захисника щодо не повідомлення працівниками поліції ОСОБА_1 про причини зупинки апеляційний суд вважає безпідставними та погоджується з позицією суду першої інстанції, який, посилаючись на положення ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначив, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи. Застосування цієї статті, працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати прав або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.

При цьому судом першої інстанції було враховано той факт, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року в Україні введено режим «воєнний стан» який діяв і на час оспорюваної події.

А оскільки вказана подія, а саме зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була здійснена на тимчасово зведеному блокпості, який мав передбачені законодавством ознаки візуального облаштування, то підстави сумніватися у правомірності дій працівників поліції відсутні.

При цьому апеляційний суд зауважує, що предметом розгляду у справі, що розглядається є оцінка дій працівників поліції під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Законність же підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному.

Твердження ж апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 суті правопорушення та підстав для проходження медичного огляду, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, як вбачається з відеозапису з бодікамери, після повідомлення ОСОБА_1 про те, що він напередодні вживав алкогольний напій, працівник поліції зауважив, що у такому випадку водій не повинен був сідати за кермо, у зв`язку з чим і запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння.

При цьому, на запитання працівника поліції з приводу визнання ОСОБА_1 вчинення ним правопорушення, останній відповів, що з вказаним фактом він згоден.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з вказаного відеозапису, працівник поліції формулював свої питання чітко та ясно, без використання тяжких для сприйняття пересічного громадянина термінів.

В той же час, відомостей про прохання ОСОБА_1 щодо роз`яснення незрозумілих йому термінів чи дій працівників поліції, відеозапис з бодікамери не містить.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що обізнаність ОСОБА_1 у суті правопорушення, що йому інкримінується, є очевидною.

Підстави ж ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 912716 від 03.05.2025, а саме порушення ОСОБА_1 п. 2.5ПДР України тобто відмова на вимогу поліцейського від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, який складений у відповідності до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395 на переконання апеляційного суду відсутні.

В своїй апеляційній скарзі захисник правопорушника посилається на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, проте вказане твердження спростовується матеріалами справи, зокрема відеозаписом з бодікамери працівника поліції, згідно якого об 11-42 годин поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 вищевказані права. На запитання працівника поліції, чи зрозумілі ОСОБА_1 роз`яснені права, останній відповів, що права йому зрозумілі.

Доказів того, що ОСОБА_1 під час роз`яснення йому прав не мав здатності сприймати реальність подій, що відбувалися, матеріали справи не містять та стороною захисту не надано.

Автор апеляції, крім вже проаналізованих доводів посилається також на те, що суд першої інстанції взагалі безпідставно застосував до ОСОБА_1 таке адміністративне стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у нього посвідчення водія відповідної категорії.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним доводом захисника та вважає за необхідне у даному випадку урахувати висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі №702/301/20 які стосуються можливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, незалежно від того, чи мала особа на момент вчинення кримінального правопорушення, отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керуванням транспортними засобами.

При цьому, апеляційний суд керується положеннями, що встановлені рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 року, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальним у розмінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП. Таким чином, перегляд рішень у справах про адміністративне правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

В той же час у вищевказаному рішенні Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі №702/301/20 констатовано, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. У вищезазначеній постанові Верховний Суд окремо підкреслив, що особи, які керують ТЗ без достатніх теоретичних і практичних знань та без посвідчення водія, створюють підвищену суспільну небезпечність, а тому запобігальна мета додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати ТЗ в такому разі набуває особливого значення». Таким чином, перешкоди для застосування санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

Більш того, як вбачається з відеозапису з бодікамери, а саме об 11-42 годині сам правопорушник ОСОБА_1 не заперечував наявності у нього посвідчення на право керування транспортними засобами, зазначивши лише про те, що він їх забув удома.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги, оскільки зібраними по справі доказами в повній мірі підтверджена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду.

Отже, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою, підстав же для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Оніщука В.І. залишити без задоволення.

Постанову Основ`янського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева