провадження №33/824/5518/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, адвокат Полянчук Владислав Богданович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , 29 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі.

Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував чи мало місце вчинення адміністративного правопорушення та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що призвело до безпідставного притягнення апелянта до адміністративної відповідальності.

З позиції апелянта, зі сторони працівників поліції мала місце провокація. Так, відносно апелянта 11 липня 2025 року було складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР 1 №388798 щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Оскільки того дня у м. Києві була оголошена повітряна тривога, працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а надали йому дозвіл на керування транспортним засобом щодо доїхати до місця проживання для забезпечення власної безпеки.

Однак, іншим екіпажем поліції апелянта було зупинено вдруге та складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР 1 №388864 від 12 липня 2025 року.

Районний суд не надав належної оціни тому факту, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності та вчиняв заходи щодо забезпечення власної безпеки у зв`язку з реальною загрозою для його життя та здоров`я, що виключало можливість притягнення до адміністративної відповідальності.

На переконання апелянта він вважається таким, що вже притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення ЕПР 1 №388798 був предметом розгляду справи №759/16661/25. Оскільки обидві справи стосуються одного і того ж триваючого правопорушення, мають ідентичні фактичні обставини, однакову правову природу відповідальності та відсутня достатня різниця між об`єктами правового характеру, провадження у цій справі належить закрити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Полянчук В.Б. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Київська міська прокуратура про апеляційний розгляд справи повідомлена 13 листопада 2025 року, про що свідчить Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак позицію щодо справи не висловила.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11 липня 2025 року о 23 год. 58 хв. в м. Києві по вул. Академіка Глушкова, 12, керував транспортним засобом «Mini Cooper» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388864 від 12 липня 2025 року, з якого слідує, що того ж дня, ОСОБА_1 11 липня 2025 року о 23 год. 58 хв. в м. Києві по вул. Академіка Глушкова, 12, керував транспортним засобом «Mini Cooper» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився;

- відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського, на якому зафіксовано, що працівники поліції зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , повідомили останньому про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, роз`яснили йому права та обов`язки, повідомили про можливість пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у лікаря-нарколога, проте ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря-нарколога. Також, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що за фактом складання першого протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП його відсторонили від керування транспортним засобом, він написав розписку, але знову сів за кермо та поїхав;

- нереалізованим направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КМНКЛ «Соціотерапія» від 12 липня 2025 року.

Суд першої інстанції вважав, що відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не була вимушеною чи спровокованою з боку працівників поліції. Оскільки, водієві було роз`яснено його обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу інспектора патрульної поліції та наслідки відмови від проходження огляду, та з відео вбачається, що водій добровільно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що утворює склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доводи захисника про те, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 не впливають на доведеність вини останнього, оскільки під час дії воєнного стану працівники поліції мають право на зупинку транспортних засобів з метою профілактичних оглядів не тільки тих водіїв, які порушують правила дорожнього руху, а й інших транспортних засобів з метою виявлення колаборантів та забезпечення безпеки всіх громадян. Крім того, правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа №759/16661/25) було складено за фактом порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9а ПДР України, в той час як даний протокол було складено за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, таким чином, відносно ОСОБА_1 було складено в один день два протоколи за абсолютно протилежним складом адміністративного правопорушення, що не утворює в діях ОСОБА_1 факту триваючого адміністративного правопорушення, а отже вказівка захисника про те, що притягнення у цій справі ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності буде подвійним притягненням за одне і те ж саме діяння, не ґрунтується на вимогах КУпАП. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння є виправданим та терміновим у даному конкретному випадку, зважаючи на значну небезпеку, загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а тому не є підставою вважати, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, обов`язковими елементами об`єктивної сторони такого складу правопорушення як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: факт керування транспортним засобом та факт відмови особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

З відеозапису з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що 12 липня 2025 року о 00-05 год. поліцейськими у м. Києві на просп. Академіка Глушкова зупинено авто, в якому на водійському сидінні перебував ОСОБА_1 . Під час перевірки документів працівники поліції повідомити ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння як на місці або у лікаря-нарколога, роз`яснивши наслідки відмови. Проте ОСОБА_1 від огляду відмовився, пояснивши, що вже огляд пройшов та за встановленням факту сп`яніння відносно нього складено протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП його відсторонили від керування транспортним засобом, він написав розписку, але знову сів за кермо та поїхав у зв`язку з повітряною тривогою.

За таких обставин, оскільки відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, так як на ньому зафіксована подія правопорушення, апеляційний суд оцінює його в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. З переглянутих судом відеозаписів прослідковується чітка послідовність подій, які відбувались 12 липня 2025 року під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно підтверджують відомості, викладені в протоколі та вину правопорушника.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаних відеозаписів стороною захисту не надано і не встановлено таких обставин і під час перегляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що фабула частини першої статті 130 КУпАП не передбачає виключень та поважних причин для відмови від огляду. За даної правої конструкції та складу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення не має правового значення чи вживав останній алкоголь, адже склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП утворила саме відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку.

В той же час, у справі №759/16661/25 предметом розгляду був протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388798 від 11 липня 2025 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 11 липня 2025 року приблизно о 22:32 год. (тобто за півтори години до 00:05 год. 12 липня 2025 року) у м. Києві по вул. Кільцева дорога (напроти вулиці Зодчих, 68), керував транспортним засобом «MINI COOPER» номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «DRAGER ARMF - 0296», результат позитивний 1.34%, внаслідок чого порушив п.2.9.а ПДР, за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як зазначено апеляційним судом вище, частиною першою статті 130 КУпАП передбачено два окремих склади адміністративного правопорушення:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції - порушення п. 2.9.а ПДР;

2) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - порушення п. 2.5 ПДР.

За даних фактичних обставин, працівниками поліції складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, однак за різні правопорушення: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388798 від 11 липня 2025 року - за порушення п. 2.9.а ПДР; та протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388864 від 12 липня 2025 року - за порушення п. 2.5 ПДР, що не створює повторності у накладенні стягнення за одне і теж правопорушення та не є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Також, за наведених вище обставин вказані події не можна вважати триваючим правопорушенням.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи.

Захисником особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвокатом Полянчуком В.Б. зазначено, що ОСОБА_1 перебував у стані крайньої необхідності, оскільки він терміново прямував до місця проживання для забезпечення власної безпеки у зв`язку з повітряною тривогою.

Однак, за фактичних обставин справи, яка розглядається, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388798 від 11 липня 2025 року складено у м. Києві по вул. Кільцева дорога (напроти вулиці Зодчих, 68) близько 22:32 год.

А за даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388864 від 12 липня 2025 року, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 11 липня 2025 року о 23 год. 58 хв. в м. Києві по вул. Академіка Глушкова, 12.

Враховуючи обставини, на які посилається апелянт, у т.ч. тривалість повітряної тривоги, кількість випущених по місту дронів та крилатих ракет, апеляційний суд вважає невиправданим та таким, що, навпаки загрожувало життю та здоров`ю не лише ОСОБА_1 , а й іншим особам, продовження керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння до місця проживання, а не залишення автомобіля та прямування до найближчого укриття (як зі слів ОСОБА_1 пропонували працівники поліції), і у зв`язку з цим погоджується з тим, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, оскільки небезпека його життю та здоров`ю могла бути усунена шляхом вчинення правомірних дій.

Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а посилання водія на порушення такого порядку є безпідставними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, і могли стати підставою не виконувати водієм законних вимог поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №388864 від 12 липня 2025 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Суддя: Р.В. Березовенко