печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року суддя Печерського районного суду м. Києва Гридасова А.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (м. Одеса), про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , головного бухгалтера АТ «КАРГІЛЛ», , юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 139,

за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення №453/34-00-07-02 від 12.11.2025, відповідно до якого 19.09.2025 за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 139, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «КАРГІЛЛ», , актом від 28.10.2025 №689/34-00-07-02/200103379 встановлено, що ОСОБА_1 , головний бухгалтер АТ «КАРГІЛЛ», вчинила правопорушення в частині порушення порядку ведення податкового обліку внаслідок неправомірного декларування показників в податковій декларації з ПДВ за серпень 2025 року, а саме: порушила п. 44.1 ст. 44, пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки нею завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню по рядку 20.2.1 «Сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1), яка: підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2.1 + рядок 20.2.2) (рядок 3 ДЗ): на рахунок платника у банку», податкової декларації з ПДВ за серпень 2025 року на суму 2 324 046,27 грн, а також - п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201, п.200.1, п. п. в) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки нею завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по рядку 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 уточнюючого розрахунку) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)», на суму 24 967, 78 грн.

Крім цього, постановою суду від 27.02.2025, справа №757/5791/25-п, ОСОБА_1 , головний бухгалтер АТ «КАРГІЛЛ», притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера АТ «КАРГІЛЛ», своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 163-1 КУпАП, а саме: порушення порядку ведення податкового обліку, вчинене особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяву про відкладення розгляду справи до суду не направляла, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, відповідно до ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 163-1 КУпАП, не є обов`язковою суддя вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Диспозицією ч. 2 ст. 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення.

Стаття 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад адміністративного правопорушення містить: об`єкт правопорушення, об`єктивну сторону, суб`єкт і суб`єктивну сторону складу. Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення. Відсутність хоча б однієї з вище перелічених ознак виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».

Згідно статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що полягає у порушенні порядку ведення податкового обліку підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №453/34-00-07-02 від 12.11.2025, актом документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «КАРГІЛЛ», , від 28.10.2025 №689/34-00-07-02/200103379, наказом №72 від 12.09.2022.

Водночас суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП кваліфіковані невірно, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законом України.

Диспозицією ч. 2 ст. 163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення.

Так, у про адміністративне правопорушення №453/34-00-07-02 від 12.11.2025 зазначено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП, проте зазначений протокол не містить відомостей про вчинення ОСОБА_1 , повторно правопорушення протягом року, а лише посилання у протоколі на рішення суду від 27.02.2025 у справі №757/5791/25-п без долучення будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, в тому числі копії належним чином завіреної постанови суду, яка набрала законної сили, підтверджуючої притягнення упродовж року даної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.163-1 КУпАП.

За таких обставин, правові підстави для кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП, відсутні.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).

Суд вважає за можливе застосувати аналогію закону ч. 3 ст. 337 КПК України, яка регулює подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві, та перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст.163-1 КУпАП на ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Така перекваліфікація не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує її становище.

Таким чином, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а вина особи безумовно, «поза розумним сумнівом", доведена та підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами по справі і повністю встановлена під час судового розгляду.

Відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Враховуючи характер правопорушення, особу правопорушника, суд вважає, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з ухваленням відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення, з неї слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 40-1, ч. 1 ст. 163-1, ст. ст. 221, 251-252, 283, 284 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 85 (вісімдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Штраф має бути сплачений не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови відповідно до ст. 308 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя А.М. Гридасова