ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/3393/25 Справа № 173/2611/25 Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Безрука А.В. на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю в режимі відеоконференції:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Безрука А.В.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року 23.08.2025 року о 21:00 год. водій ОСОБА_1 в Кам`янському районі м. Верхньодніпровська по вул. Київській керував транспортним засобом MAZDA 6, ДНЗ НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810» (результат тесту 1,02%), чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що постанова ухвалена без належних доказів, необґрунтовано та з істотним порушенням вимог КУпАП. Зазначає, що суд проігнорував те, що не існує жодного доказу факту керування транспортним засобом, авто було несправним і ОСОБА_1 очікував на евакуатор, поліцейські не зупиняли автомобіль та не бачили його рух, допитаний в суді свідок підтвердив відсутність керування та факт поломки автомобіля. Вважає, що відеофіксація проведена з грубим порушенням, оскільки відео уривчасте, без початку події, без фіксації руху, без моменту зупинки, з періодами, де ОСОБА_1 зникає з кадру. Вказує, що суд помилково зробив висновки, спираючись на окремі фрази, вирвані з контексту відео, які на думку суду свідчать про керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зауважує, що суд без мотивів не взяв до уваги показання свідка, надані ним в судовому засіданні, які підтверджують, що авто було несправним, що ОСОБА_1 викликав його для евакуації транспортного засобу, керування автомобілем не здійснювалося, поліція прибула вже після тривалого очікування. Суд без жодної об`єктивної причини визнав ці показання недостовірними. Вважає, що постанова суду базується на припущеннях, а не на доказах.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Безрука А.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №432271 від 23.08.2025 р., складений уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП, який містить підпис ОСОБА_1 ;

- результат тесту приладу «Drager Alcotest 6810», який становить 1,02 проміле;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат огляду: тест позитивний, складає 1,02 проміле, з результатами огляду ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його підписом;

- копія постанови серії ЕНА № 5555686 від 23.08.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП;

- відеозаписи з боді-камери поліцейського з відображенням часу початку та закінчення відеозаписів, з яких чітко видно, що коли поліцейський підійшов до транспортного засобу, на місці водія перебував ОСОБА_1 , який в ході розмови з поліцейськими фактично визнав факт керування транспортним засобом. Також на відеозаписі зафіксовано факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», за результатами якого виявлено 1,02 проміле.

Надані докази були досліджені апеляційним судом.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів керування транспортним засобом та такими, що спростовуються відеозаписом події та іншими матеріалами справи, зокрема, поясненнями ОСОБА_1 , які він надав працівникам поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, які є послідовними, чіткими, логічними та незмінними.

На даному відеозаписі хоч і відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 , проте в процесі розмови з поліцейськими водій не заперечував факт керування автомобілем.

Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження захисника про недопустимість відеозапису, як джерела доказу.

Доводи сторони захисту про те, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є небезперервним, спростовуються дослідженими судом відеозаписами, на яких зафіксована хронологія подій з використанням спеціальних технічних засобів (бодікамери працівників поліції) за часом безперервно, і при його огляді у суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованої на відеозаписі інформації, а тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Відтак, долучений до справи відеозапис у відповідності до ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано покладений судом в основу постанови.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження захисника, що згідно ст.268 КУпАП належними є пояснення, надані особою у суді, а не суб`єктивні припущення суду про те, що вона мала на увазі на уривчастому відео, оскільки пояснення ОСОБА_1 надані ним в судовому засіданні в суді першої інстанції, сприймаються як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати надані ним пояснення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, суду надано не було.

Щодо доводів сторони захисту з приводу визнання судом першої інстанції недостовірними показань свідка варто зауважити, що наведені показання не містять даних, які б спростовували встановлений судом факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі показання не мають доказового значення для вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення процедури огляду з метою виявлення стану сп`яніння.

Дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», сумісному Наказу МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», законів України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію».

Дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Безрука А.В. залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот