КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/5399/25 Суддя І інстанції - Ковальова В.М.
Провадження № 33/824/4559/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, 08 квітня 2025 року о 14 год. 14 хв. у м. Києві по вул. Автозаводська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом із д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, а також поведінка, яка не відповідає ситуації. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор 474349.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зазначає, що пояснення водія не були додані до протоколу та який саме технічний засіб відеозапису був доданий також не було зазначено.

ОСОБА_1 вказує, що в самому протоколі він в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення, зазначив, що «08.04.2025 я ОСОБА_2 хотів поїхати до лікаря на проходження експертизи, тому що я тверезий не вживаю наркотики. Поліція вела себе грубо і зухвало».

Разом з тим, як вказує апелянт, поліцейський повністю проігнорував всі його пояснення та вимоги, не повідомив жодної правової підстави для проходження огляду у лікаря-нарколога, жодної ознаки сп`яніння, які він начебто виявив у водія, а з самого початку (14.17 год. відеозапису) вже дав вказівку іншому поліцейському складати на нього протокол про «відмову» за ст. 130 КУпАП. Хоча при цьому ще не вимагав пред`явлення ним, як водієм, жодного документу, що підтверджує особу (посвідчення водія лише о 14.21 год. було надано ним, оскільки лише тоді поліцейський попросив надати документи). Отже, ще не встановивши особу, яка керувала транспортним засобом, почав складати протокол про адміністративне правопорушення. Також поліцейський постійно відповідав, що «я вже повідомив про ознаки та все зафіксовано на камеру» (14.18, 14.20,14.29 год.).

Таким чином, на думку апелянта, дії поліцейського були упередженими. На відеозапису чітко зафіксовано, що на момент нібито вже вчинення правопорушення - відмови від проходження огляду у зв`язку із наявністю у водія ознак наркотичного сп`яніння, поліцейський такі ознаки ще не міг об`єктивно виявити, адже він знаходився в салоні автомобіля, не виходив з нього, руки тримав на кермі. Отже, такі ознаки, які вказані в протоколі (виражене тремтіння пальців рук - не зафіксовано та не могло бути виявлено, адже руками нічого не робив), (порушення координації рухів - не зафіксовано та не могло бути виявлено, адже я сидів і не рухався) є неспроможними. А ознака - поведінка, що не відповідає обстановці, навпаки свідчила про те, що він вважав дії поліцейських упередженими та з цього приводу і звертався на спец.лінію «102», викликав на місце додатково інших поліцейських. Це було зумовлено тим, що поліцейський, який підійшов до автомобіля, в якому він знаходився, поводив себе з самого початку зухвало, одразу почав порушувати вимоги Закону, не представився, не повідомив причини, чому він до нього підійшов, навіть не запитав у нього документи на автомобіль, не висловив навіть вимог показати йому документи, що посвідчують його особу.

Крім того, апелянт вказує, що обов`язок направити та доставити водія до медичного закладу поліцейський не виконав, направлення склав формально, пізніше вже після складення протоколу, не надав йому такого направлення, навіть не повідомив про таке направлення тощо. Отже, на думку апелянта, направлення на огляд водія, яке було додано до протоколу, не було складено під час вказаних дій. З таким направленням, яке міститься в матеріалах справи, під час складення протоколу поліцейський не ознайомлював ОСОБА_1 та не надав йому таке направлення. Хоча в направленні зазначено, що останній направляється до КМНКЛ «Соціотерапія» дослівно «08.04.20 _ року 14 год. 13 хв.» Також в направленні зазначено, що особу на огляд доставив вже інший поліцейський Кравченко Денис Станіславович, і що у результаті огляду, проведеного поліцейським виявлені ознаки сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка що не відповідає обстановці. Також станом на 14 год. 13 хв. при складенні направлення вже було встановлено особу: посвідчення водія НОМЕР_2 від 04.10.2011 р. Втім, як вказує апелянт, це не відповідає дійсності, адже на відеозапису чітко зафіксовано час, коли він надав поліцейському свої документи - о 14.21 год.

Щодо ознак наркотичного сп`яніння, апелянт вказує, що поліцейський не міг виявити тремтіння пальців рук, адже лише о 14.14 год. він вийшов з автомобіля, тримаючи одну руку в кармані, а іншою рукою телефон. Порушення координації рухів також не могли бути виявлено на момент 14.14 год., коли поліцейський вирішив скласти протокол, адже він знаходився в автомобілі і не рухався. Щодо ознаки, що поведінка, що не відповідає обстановці - то це також формальна підстава. Адже, на момент нібито вчинення правопорушення о 14.14 год. він ще жодних дій не вчиняв.

Також апелянт зазначає, що відеозапис, який наданий як доказ, має ознаки неповноти, а саме відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відео фіксації, яка повинна починатись із самого початку зупинки автомобіля, натомість наявна вибірковість відео, яке починається вже після нібито відмови водія від проходження огляду, що прямо заборонено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка зареєстрована за № 28/32999 в Міністерстві юстиції України від 11 січня 2019 року.

Також апелянт звертає увагу, що судом в порушення вимог законодавства було викликано для дачі пояснень самого поліцейського, який складав протокол. На неодноразові виклики поліцейський не прибув до суду. Отже, спочатку суд хотів з`ясувати протиріччя, вислухати пояснення поліцейського, оскільки без них начебто суд не міг прийняти рішення. Разом з тим, суд прийняв рішення без цього, так і не дочекавшись поліцейського. При цьому апелянт зазначає, що поліцейський не є свідком подій, а є особою, на якій законом покладено фіксація правопорушення та складення «обвинувачення» особі у вчиненні певного правопорушення (складення протоколу, де фіксуються всі обставини) та збирання доказів. Крім того, відповідно до вимог Інструкції не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Таким чином, апелянт наголошує, що оскільки під час дій поліцейського щодо вимоги пройти огляд на стан сп`яніння не були залучені свідки, а було застосовано відеозапис, який не був розпочатий з моменту зупинки транспортного засобу, на якому не зафіксовано, які саме вимоги про проходження огляду висловив поліцейський водію, не зафіксовано саму відмову водія, не зафіксовано дані про складення направлення на огляд та ознайомлення з направленням водія, то це свідчить про порушення відповідних нормативних актів та такий доказ не є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Втім, незважаючи на такі порушення, суд всупереч вимогам закону безпідставно вказав на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом. Навпаки, такий відеозапис не підтверджує факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки на відеозаписі неодноразово зафіксовані вимоги та твердження, які він висловлював щодо того, що бажає пройти огляд в медичному закладі. Натомість поліцейський постійно відмовляв йому в цьому, а також навіть не назвав, які ж ознаки наркотичного сп`яніння він виявив у нього.

Окрім іншого, апелянт вказує, що на відеозаписі чітко зафіксовано той факт, що по прибуттю на місце події другого наряду поліції за його викликами, він звертався до них з проханням, щоб вони відвезли його на медичний огляд в медичний заклад, проте, цей другий наряд поліції теж відмовився вести його на медичний огляд, аргументуючи це тим, що протокол щодо нього склав інший поліцейський, який його зупинив, і вони вже не мають права доставляти його на огляд.

Стосовно направлення на огляд водія на стан сп`яніння, то судом було повністю проігноровано факт відсутності такого направлення під час висловлення вимоги поліцейським пройти відповідний огляд, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що таке направлення складалось вже після складення протоколу. Також зазначення у направленні, що поліцейський виявив ознаки сп`яніння, також не відповідають дійсності, адже цей поліцейський - Кравченко Д.С. весь час знаходився у службовому автомобілі та навіть не підходив до нього, не спілкувався з ним.

Крім того, як вказує апелянт вказує, що суд зовсім не надав оцінки висновку щодо результатів медичного огляду, який було проведено в той же день 08.04.2025 о 17 год. 05 хв. в офіційному медичному закладі КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» на особисте його звернення для встановлення факту алкогольного чи наркотичного сп`яніння у зв`язку із відмовою поліцейського доставити його до цього медичного закладу для проведення відповідного огляду. У вказаного медичному висновку зазначено, що 08.04.2025 після здачі аналізів та проведення огляду, ознак сп`яніння у нього не виявлено, а отже жодних підстав відмовлятися від проходження огляд у нього не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Міхо К.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №294316 від 08.04.2025; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, а також дані відеозапису.

Однак, самі по собі вказані матеріали справи не можуть бути беззаперечними доказами вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи, оскільки суд, перерахувавши вказані докази, не надав їм належної оцінки.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частина 3 вказаної норми закону передбачає, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, проявляється саме у відмові особи на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду у встановленому законом порядку для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Судом першої інстанції зазначено, що всі пояснення, які надавались під час розгляду справи ОСОБА_1 та його захисником, спростовуються відеозаписом з місця пригоди, який був долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, який на думку суду є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського, він починається з того, що в автомобілі сидить ОСОБА_1 , а до нього звертається поліцейський та запитує у ОСОБА_1 «Ви їдете чи ні?», на що ОСОБА_1 відповідає: «поїхали». Після цього ОСОБА_1 каже, що оскільки сам не поїде до лікаря, то запитує як і чим його туди повезуть працівники поліції. На таке запитання працівник поліції відповіді не надає, порядок проходження огляду та який огляд запропоновано пройти не роз`яснює, а відразу говорить, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду зафіксована на боді камеру та буде підтверджена протоколом про відмову проходити огляд, і дає вказівку напарнику йти складати протокол. При цьому, напарник цікавиться які ознаки сп`яніння слід вписувати в документи, на що отримує відповідь, що вписувати потрібно підвищену рухливість, тремтіння пальців рук та поведінку, яка не відповідає обстановці. І лише після того, як ОСОБА_1 обурився та вийшов з автомобіля на вулицю, щоб в телефонному режимі викликати наряд працівників поліції, адже, не погоджувався з діями цих поліцейських, працівник поліції попросив у ОСОБА_1 пред`явити документ, що посвідчує його особу та сказав, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР, запропонувавши подивитись відео телефоні чи планшеті. При подальшому спілкуванні ОСОБА_1 з працівниками поліції він ще декілька разів вказав, що готовий пройти огляд, проте, з ним на цю тему працівники поліції вже не хотіли розмовляти, а складали постанову та протокол. По закінченню складання, копії протоколу та постанови були вручені ОСОБА_1 . При цьому, маючи нагоду написати у протоколі свої пояснення, ОСОБА_1 написав, що хотів проїхати до лікаря на проходження експертизи, тому що тверезий, не вживає наркотики. Та відмітив, що працівники поліції вели себе грубо і зухвало. Окрім того, на відеозаписі чітко зафіксовано той факт, що по прибуттю на місце події другого наряду поліції за викликами ОСОБА_1 , він звертався до них з проханням, щоб вони відвезли його на медичний огляд в медичний заклад, проте, цей другий наряд поліції теж відмовився вести його на медичний огляд, аргументуючи це тим, що протокол щодо нього склав інший поліцейський, який його зупинив, і вони вже не мають права доставляти його на огляд.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол щодо ОСОБА_1 складено за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. Разом з тим, на відеозаписі не лише не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а і частину спілкування його з поліцейським, зокрема, з відео не вбачається чи представлявся поліцейський, чи повідомляв про причини зупинки, як і не вбачається те, чи в процесі спілкування працівник поліції виявив у ОСОБА_1 будь - які ознаки сп`яніння та якого саме. А також відеозапис не містить даних яку пропозицію та про що висловлював працівник поліції ОСОБА_1 .. Натомість, частина відеозапису, наявна в матеріалах справи свідчить про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, більш того, згодом наполягав на цьому, вказуючи, що він ніколи не вживав наркотичні засоби, і що всі пропозиції поліцейських є необґрунтованими. При ознайомленні ОСОБА_1 зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, він категорично не погоджувався з тим, що протокол складено за відмову від проходження огляду.

При цьому, у п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Оскільки наявний у справі відеозапис з місця події не відображає всіх складових, характерних для правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, більш того, на відеозаписі зафіксована згода ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння, то не можливо встановити порушення останнім п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Допитаний під час апеляційного розгляду старший лейтенант поліції ОСОБА_5 суду пояснив, що ним не просто була ввімкнена боді камера з початку спілкування з ОСОБА_1 , а він ще й володів відеозаписом порушення ОСОБА_1 порушень ПДР, за що, власне, його й було зупинено. Працівник поліції вказав, що він, відповідно до інструкції після зупинки транспортного засобу представився, повідомив водія про причини зупинки, попросив пред`явити документи, що посвідчують особу водія та документи на транспортний засіб, в подальшому під час спілкування виявив у водія ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак водій відмовився, і все це було зафіксовано на боді камеру. Ці відео він по закінченню робочої зміни разом з протоколом про адміністративне правопорушення передав до УПП, і сам був зацікавлений в тому, щоб вони збереглись в повному обсязі, адже, ці відеозаписи підтверджували те, що водій неодноразово погрожував працівнику поліції. Проте, чому вони не були в повному обсязі долучені до протоколу, пояснити не зміг, адже, він безпосередньо не має відношення до формування матеріалів при направленні їх до суду та просив зробити відповідний запит до УПП.

З метою проведення об`єктивного та всебічного розгляду справи апеляційним судом було направлено запит до УПП з приводу надання відеозапису з нагрудної боді-камери 474349 інспектора взводу 2 роти № 2 батальйону №3 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП, старшого лейтенанта поліції Ничика О.О. під час його спілкування з ОСОБА_1 , яке виявилося аналогічним наявному відеозапису у матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП належними та допустимими доказами, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи за відсутності на відеозапису з нагрудних камер працівників поліції факту відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння не є належними доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Згідно вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал