Справа № 754/7488/25 Головуючий в суді І інстанції Банах О.Л.
Провадження № 33/824/4902/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ніколаєнка Максима Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309158 від 23.04.2025 о 01 год. 48 хв. 23 квітня 2025 року о 00 годині 04 хвилин в м. Києві по пр. Броварському, 16А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Atlas, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою технічного приладу Драгер, у лікаря нарколога в медичному закладі КМНКЛ Соціотерапія за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погоджуючись із даною постановою, представником ОСОБА_1 - адвокатом Ніколаєнком М.В., подано апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат вказує на що, порушено низку положень статей 18, 24 та 35 ЗУ «Про Національну поліцію в Україні», які призвели на думку захисника, до недопустимості доказів та не правомірності притягнення до адміністративної відповідальності судом при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови, не взято до уваги доводи захисника про наявність низки істотних порушень Закону України «Про Національну поліцію України», зокрема статей 24 та 35 стосовно причин зупинки транспортного засобу, повідомлення про них водія, таким порушенням не надано правової оцінки, що в сукупності свідчить про недопустимість отриманих доказів винуватості ОСОБА_1 в контексті доктрини ЄСПЛ «плодів отруйного дерева».

Так, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав, які дають право поліцейському зупиняти транспортні засоби громадян, до яких у тому числі віднесено порушення водієм Правил дорожнього руху, очевидні ознаки, які свідчать про несправність транспортного засобу та інші (всього 11). А в ч. 2 ст. 35 Закону вже містяться підстави, що зобов?язують зупиняти транспортні засоби працівника поліції. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 35 Закону про НПУ: «поліцейський зобов?язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті».

Якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, його вимоги про пред`явлення водієм документів є неправомірними.

Посилаючись на постанову Верхового Суду №686/11314/17 від 15.03.2019, в якій міститься висновок, що вимоги щодо перевірки документів на право керування автомобілем (посвідчення водія, свідоцтво про державну реєстрацію, страховий поліс) є правомірними у разі законності зупинки транспортного засобу, зокрема по причині порушення ПДР. При цьому, матеріали справи мають містити докази допущених порушень, які були причиною зупинки авто, якими є, до прикладу протокол про вчинення особою адміністративного правопорушення транспортного засобу всупереч визначеним у Законі підстав, не створює у водія обов?язків, передбачених чинним законодавством, у тому числі пред?являти документи або пройти освідування на стан сп`яніння.

Попри те, що в дійсності при зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУПАП, обставин, 23.04.2025 за наявними матеріалами: відсутні докази керування автомобілем Volksvagen ATLAS д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Броварському, ???матеріали справи не містять підтвердження зупинки автомобіля з вказаними в протоколі маркою та державним номером, відсутні причини зупинки транспортного засобу, передбачені ст. 35 Закону Про Національну поліцію, про такі причини водію не повідомлено, в порушенню вимог ст.. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський не назвав своє прозвище, посаду, спеціальне звання та не пред`явив службове посвідчення після зупинки авто та перед перевіркою документів, про підозру та ознаки сп`яніння, які давали підстави вимагати проходження огляду, водій не інформувався.

Суд не взяв до уваги ці порушення при винесенні оскаржуваної постанови, чим допустив грубе порушення положень КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд виходив із того, що його вина підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309163 від 23.04.2025, даними DVD-R дисків з відеозаписом з нагрудних камер №№473522, 473857, визнаня ОСОБА_1 своєї винуватості у вчинені правопорушення.

Проте, викладені в постанові обставини справи не відповідають тим, що містяться в матеріалах справи, зокрема на відеозаписах з нагрудних камер. Відеозаписи не містять жодних даних про номер автомобіля, особу порушника, увімкнення проблискових маячків як то заначено у постанові суду першої інстанції лише зі слів правопорушника. 3 відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 здійснив зупинку на вимогу працівників поліції, проте внаслідок численних порушень з боку працівників не став виконувати незаконні вимоги останніх.

Таким чином, невиконання незаконних вимог працівників поліції не тягне за собою наслідків настання відповідальності згідно загальноприйнятої правової концепції «плодів отруйного дерева».

Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на визнавальних показах особи правопорушника, та не підтверджуються жодними іншими зібраними по справі доказами, що відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, виключає притягнення особи до відповідальності.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З пояснень ОСОБА_1 та наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що працівники поліції, запропонувавши йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, та отримавши від останнього відмові від такого проходження, не запропоновували йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я та скласти відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за нібито порушення ним вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Щодо законності та обґрунтованості вимоги інспектора патрульної поліції про необхідність проходження медичного огляду.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309158 інспектор поліції зазначає, що підставою для огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння стало те, що у нього було виявлено такі ознаки сп`яніння, як: запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознак, такі твердження інспектора поліції є надуманими, оскільки з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що протягом усього спілкування із працівника поліції, ОСОБА_1 має цілком природній вигляд, координація рухів і мовлення не порушені.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про те, що вимога інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, є незаконною та необґрунтованою.

У судове засідання, призначене на 11 грудня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник Ніколаєнко М.В. з`явилися, свою апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також додаткові пояснення надані протягом розгляду в апеляційному провадженні, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 2.5. Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, 2.5. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1103).

Проте, вимоги названих пунктів ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме даними, які містяться:

- у даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309158 від 23.04.2025 року;

- у даних направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.04.2025 року;

- у даних постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4560804 від 23.04.2025 року відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП;

- у даних DVD-R диску з відеозаписами з нагрудних камер №473522 та №473857.

Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд першої інстанції правильно визнав належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень.

Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Дані відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що у працівників поліції були обґрунтовані підстави запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки дії та поведінка ОСОБА_1 не відповідали обстановці події, а саме останній голосно розмовляв, нецензурно висловлювався. Крім того, працівниками поліції обґрунтовано було запропоновано пройти огляд, оскільки у ОСОБА_1 вбачались і інші ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, хитка хода, поведінка, що не відповідала обстановці.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно, 23 квітня 2025 року о 00 годині 04 хвилин в м. Києві по пр. Броварському, 16А, керував транспортним засобом Volkswagen Atlas, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та безумовно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та у медичному закладі у лікаря нарколога.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога, а працівники поліції наполягали на проходженні огляду на місці події, судом до уваги не беруться, оскільки з переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події або у медичному закладі у лікаря нарколога, на що останній в категоричній формі відмовився.

Не заслуговують на увагу також і доводи захисника, що у працівників поліції, нібито, був відсутній прилад Drager Alcotest, а тому вони не мали права пропонувати ОСОБА_1 проходити огляд на місці зупинки, оскільки це лише припущення захисника. Крім того, у разі відсутності приладу саме у цього екіпажу патрульної поліції, які складали протокол стосовно ОСОБА_1 , поліцейські мають право запросити доставлення вказаного приладу іншим екіпажем, що цілком правомірно використовується на практиці.

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , також, підтвердив факт керування транспортним засобом. Також підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вважав, що пріоритетом є дочекатися швидку допомогу для госпіталізації.

Положення ч. 2 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Відтак, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення та вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 262, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є недоведеними, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ніколаєнка Максима Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана