ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5210/24 Номер провадження 33/814/1046/25Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т. Д. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Орленко Р.Е., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Орленка Романа Едуардовича на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 13.11.2024 року о 13-42 год. на а/д Київ-Харків-Довжанський М-03 208 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-211440 д/н/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Орленко Р.Е. та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2025 року, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з постановою місцевого суду не погоджується, оскільки не дотримано процедури розгляду справи, не в повній мірі дана оцінка всім доказам по справі, що в свою чергу потягло за собою постановлення незаконного рішення.

Крім того, апелянт посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №172716 від 13.11.2024 року не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Акцентує увагу суду, що аналіз матеріалів справи та відео доказів свідчить, що в даній ситуації беззаперечних та переконливих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 13.11.2024 року о 13:42:00 на 208 км автодороги Київ-Харків -Довжанський не має.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.11.2024 року о 13-42 год. на а/д Київ-Харків-Довжанський М-03 208 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-211440 д/н/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №172716 від 13.11.2024 року, карткою обліку адміністративного правопорушення від 13.11.2024 року, роздруківкою приладу «Драгер» результат якого складає 0.73 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом долученим до матерів справи з боді камер працівників поліції.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Що стосується доводів, а саме, аналіз матеріалів справи та відео доказів свідчить, що в даній ситуації беззаперечних та переконливих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 13.11.2024 року о 13:42:00 на 208 км автодороги Київ-Харків -Довжанський не має, апеляційний суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.

Із долученого до матеріалів відеозапису вбачається, що (хронологічний відрізок 13:47:50 триває далі) відеозапис розпочинається з моменту спілкування з працівниками поліції. В ході спілкування працівниками поліції було запитано у ОСОБА_1 «Чи діючий військовослужбовець?» ОСОБА_1 відповів «що не є військовим».

В подальшому було перевірено документи, зазначено підстави зупинки та зазначено, що в ході спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. (Хронологічний відрізок 13:51:00 триває далі) ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», роз`яснено порядок проходження, на що останній погодився. (Хронологічний відрізок 13:54:55 триває далі) результат огляду 0.73 проміле в подальшому працівниками поліції було роз`яснено останньому його права та обов`язки та складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази вини ОСОБА_1 а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №172716 від 13.11.2024 року, карткою обліку адміністративного правопорушення від 13.11.2024 року, роздруківкою приладу «Драгер» результат якого складає 0.73 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Орленка Р.Е. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Орленка Романа Едуардовича залишити без задоволення.

Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин