ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Полянчука В.Б. розглянувши апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 10.12.2024 року о 23 год. 35 хв. в м. Слов`янськ, вул. Генерала Лозановича, біля буд. 8, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував т.з. Nissan X-Trail, н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки т.з. за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest або у медичному закладі, водій відмовився під відеозапис. Від керування т.з. усунено. Велась відеофіксація на Motorola Solutions VB400 №472710, 70 mai. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605 нрн. 60 коп.

З таким судовим рішенням не погодився захисник Полянчук В.Б. який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що дії працівників патрульної поліції мали ознаки провокації до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 нібито «право відмовитися» від огляду, чим створили у нього хибне враження законності таких дій, що виключає його вину за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що направлення ОСОБА_1 на медичний огляд було безпідставним, оскільки на відеозаписі відсутні будь-які ознаки сп`яніння: мова чітка, координація рухів не порушена, поведінка спокійна. Отже, у нього не виникло обов`язку проходити огляд, а притягнення до відповідальності є незаконним. Вважає, що проведення огляду працівниками поліції було неправомірним, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, і такий огляд мав проводитися лише уповноваженими посадовими особами Військової служби правопорядку або командиром військової частини. Вказує на порушення порядку використання відеореєстраторів, оскільки поліцейські не зафіксували всі обставини події, а відеозйомка здійснювалася на персональний пристрій, що суперечить вимогам Інструкції №1026, тому такі записи не можуть бути допустимими доказами. Зазначає, що під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені статтями 59, 63 Конституції України, зокрема право не свідчити проти себе та право на захист, що свідчить про істотне порушення процедури та недопустимість отриманих доказів. Вважає, що сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини, оскільки він складений із порушеннями та не підтверджується допустимими доказами. Вказує на порушення порядку направлення на огляд, оскільки поліцейські не склали належного направлення за встановленою формою,це свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу правопорушення. Зазначає, що всі докази у справі, отримані з порушенням закону, є недопустимими відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева». Враховуючи статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, захисник просить суд, у разі визнання його вини, застосувати більш м`яке стягнення штраф без позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до ст. 69 КК України. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 . Просить оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення закрити.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №984381 від 10.12.2024 року, зі змісту якого вбачається, що 10.12.2024 року о 23 год. 35 хв. в м. Слов`янськ, вул. Генерала Лозановича, біля буд. 8, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував т.з. Nissan X-Trail, н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки т.з. за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest або у медичному закладі, водій відмовився під відеозапис. Від керування т.з. усунено. Велась відеофіксація на Motorola Solutions VB400 №472710, 70 mai. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даними з рапорту інспектора взводу №2 роти №1 БПП в містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП старшого сержанта поліції Орленка С., про фактичні обставини по справі.

Наявними на носії інформації відеозаписами «IMG_2573.MP4» та «export-rpfe5.mp4», які додані до протоколу. Зі змісту відео «IMG_2573.MP4» встановлено факт керування та зупинки працівниками поліції т.з. Nissan X-Trail, н.з. НОМЕР_3 . На відео «export-rpfe5.mp4» вбачається, що під час перевірки документів у водія було виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Працівник поліції запропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т.з., на що останній погодився. ОСОБА_1 було повідомлено, що допустимою нормою є 0,2 проміле, а якщо показник є вищим, то відповідно особа знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Перед початком процедури огляду, поліцейський повторно запитав водія ОСОБА_1 стосовно проходження огляду на місці зупинки т.з. за допомогою газоаналізатору «Драгер». Водій повідомив, що 40 хвилин тому вживав алкогольні напої, а саме пиво. ОСОБА_1 було роз`яснено, що в разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння це буде означати підтвердження вини останнього та знаходження його у стані сп`яніння, як результат буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Якщо водій виявив бажання пройти огляд на місці зупинки т.з., то все буде залежати від результату тесту, який може показати нижче 0,2 проміле в разі вживання невеликої кількості алкоголю. Подумавши, водій ОСОБА_1 сказав, що не буде проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т.з. (03:29 хв. на відео). Водію було запропоновано пройти такий огляд в наркологічному диспансері, на що останній відповів відмовою (03:37 хв. на відео). Водій ОСОБА_1 факт керування т.з. Nissan X-Trail, а саме він підтверджує на відео, що керував вищезазначеним т.з. (05:02 хв на відео). Причиною зупинки є комендантська година. Водія було повідомлено про те, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку з чим, працівник поліції повторно запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т.з. у встановленому законодавством порядку, на що водій відмовився (05:35 хв. на відео). На питання працівника поліції стосовно того, що за відмову від проходження огляду є відповідальність за ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР України, водій ОСОБА_1 відповів, що все розуміє (05:49 хв. на відео). Також поліцейський повторно запропонував пройти огляд в медичному закладі, проте водій знову відмовився (06:01 хв. на відео). Також з відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення водію були роз`ясненні його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення, водія було ознайомлено з його змістом, заперечень чи клопотання від ОСОБА_1 не надходило. Також повідомлено, що від керування т.з. водія усунено.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту та подані клопотання, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про наявність провокації адміністративного правопорушення, працівниками поліції, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 або його представник мали право звернутися, відповідно до вимог ст. 267 КУпАП, до вищестоящого органу (посадової особи) щодо дій працівників поліції, або, відповідно до ст. 122 КАС України, до адміністративного суду, чи до правоохоронних органів у разі наявності ознак злочину, згідно з вимогами КПК України.

До апеляційного суду не надано жодних судових рішень чи документів, які б підтверджували визнання дій працівників поліції протиправними, а також не подано доказів на підтвердження факту провокації з боку працівників поліції.

Міркування апелянта, що на відеозаписі у ОСОБА_1 відсутні будь-які ознаки сп`яніння: мова чітка, координація рухів не порушена, поведінка спокійна, а отже, у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходити огляд, не заслуговують на увагу, оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.

Згідно матеріалів справи у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови.

Вказані ознаки алкогольного сп`яніння прямо передбачені інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Доводи апелянту про зворотне, а саме, що з відеозапису видно, що у водія відсутні ознаками сп`яніння є безпідставними та носять суб`єктивний характер.

Відносно позиції захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього, мав проводитись лише уповноваженими посадовими особами Військової служби правопорядку або командиром військової частини, за нормами ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

Стаття 266 КУпАП, визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.

Згідно ст. 266-1 КУпАП, визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У даному випадку ОСОБА_1 є особою яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.

Таким чином, процедура огляду була проведена працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що було порушення порядку використання відеореєстраторів, оскільки поліцейські не зафіксували всі обставини події, а відеозйомка здійснювалася на персональний пристрій, що суперечить вимогам Інструкції №1026, тому такі записи не можуть бути допустимими доказами, є безпідставними.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту досліджених відеозаписів, можливо повно та об`єктивно дослідити обставини вчинення 10.12.2024 року правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Вони є повними, на них відображені увесь процес складання відповідних матеріалів відносно водія ОСОБА_1 .

Той факт, що дані відеозаписи складаються з декількох відеофайлів, не може свідчити про те, що вони не є безперервними, оскільки формування тривалого відеозапису з кількох відеофайлів є звичайним технологічним процесом, обумовленим особливістю та алгоритмом роботи відповідних відеореєстраторів.

Зазначені відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Відповідно до п. 3,4 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 від 18.12.2018 р. - портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку) (додаток 1), який зберігається в органі, підрозділі поліції. Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках.

Доводи апеляційної скарги, що під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені статтями 59, 63 Конституції України, зокрема право не свідчити проти себе та право на захист, що свідчить про істотне порушення процедури та недопустимість отриманих доказів, є безпідставними, оскільки з правами та обов`язками передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, місцем і часом розгляду справи ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його підписом в протоколі та змістом відеозапису.

Щодо доводів апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №984381 від 10.12.2024 року, він містить усі необхідні дані, передбачені положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП, зокрема, і суть адміністративного правопорушення, що ставиться у провину водію ОСОБА_1 .

Також в розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не є доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги, щодо порушення порядку направлення на огляд, оскільки поліцейські не склали належного направлення за встановленою формою, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу правопорушення, є безпідставними.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року встановлений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, з аналізу даної інструкції вбачається, що форма направлення надається водієві у разі направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, тобто у разі проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або відмови від проходження, форма направлення не видається.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння одразу як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, тому апеляційний суд не вбачає порушення поліцейськими порядку виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння, а саме закону вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування положень статті 69 Кримінального кодексу України як аналогії закону, є безпідставними, оскільки положення Кримінального кодексу та Кримінального процесуального кодексу України не підлягають застосуванню у сфері адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративне правопорушення є окремим видом правопорушення, для якого встановлено власну процедуру притягнення до відповідальності та систему стягнень.

Крім того, правові підстави для застосування аналогії закону в адміністративному процесі відсутні, що унеможливлює задоволення апеляційної вимоги у цій частині.

Заявлені в апеляційній скарзі обставини щодо особи правопорушника, зокрема статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, беруться до уваги судом при визначенні виду та розміру стягнення лише у межах, визначених законом. Однак ці обставини не надають суду права змінювати вид адміністративного стягнення, прямо передбаченого санкцією статті 130 КУпАП.

Санкція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є імперативною та передбачає два обов`язкових види адміністративного стягнення штраф та позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк. Закон не передбачає альтернативності чи можливості призначення лише одного з цих стягнень на вибір суду.

Крім того, дії, вчинені ОСОБА_1 , є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя