Справа № 473/6316/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

"24" грудня 2025 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Нікітченко М.Р., особа, стосовно якої складено протокол - ОСОБА_1 , його адвокат Ліпатов С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , працює прибиральником на центральному ринку, обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі серія ЕПР1 №520741 від 22.11.2025 року поліцейським, який склав протокол, зазначено, що: «22.11.2025 року о 18-24 год. в м.Вознесенськ по вул.Софіївська, 8 ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 2109 НОМЕР_2 , при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння. Пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820 тест № 423 з результатом 0,91%, з результатом ОСОБА_1 згоден». Дії ОСОБА_1 посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані як порушення п.2.9 «а» ПДР України та за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 пояснив, що має тяжко хвору дружину, яка має онкологію та за поясненнями лікарів їй залишилося недовго жити. Вказав, що того дня у дружини сталася кровотеча та він аби не втрачати час на виклик швидкої сам повіз її в лікарню. Проте був зупинений поліцією та пройшов освідування. Дійсно перебував у стані сп`яніння. Того дня він потім дружині викликав медичну сестру та дала їй ліки від кровотечі.

Захисник просив провадження у справі закрити, вказавши, що його клієнт діяв у стані крайньої необхідності.

Судом були досліджені матеріали провадження та встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння було проведено за допомогою технічного засобу DRAGER 6820. До протоколу серія ЕПР1 №520741 від 22.11.2025 року долучено роздруківку результатів приладу газоаналізатора ALCOTEST DRAGER 6820 ARNE-0025, який 22.11.2025 року о 18:32 год. зафіксував результат тесту 0.91 ‰ (проміле) алкоголю в організмі ОСОБА_1 . В цієї ж роздруківці алкотесту зазначено, що останнє калібрування приладу відбулося 16.10.2025 року.

Також у справі є акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому вказано, що результат алкотесту Драгер склав 0,91% проміле, який підписаний ОСОБА_1 про те, що він з результатами згоден, та направлення водія ОСОБА_1 до КП «КНП ВБЛ» ВМР для проходження освідування на предмет вживання алкогольних напоїв, в якому є запис, що вказаний огляд не проводився через відмову водія, який мав ознаки сп`яніння. Окрім того у справі є копія постанови поліції від 22.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

В судовому засіданні було оглянуто відеозаписи, зроблені співробітниками поліції. Із записів вбачається, що ОСОБА_1 керує тз, був зупинений поліцією за порушення ПДР (неосвітлений номерний знак) та поліцейським було за наявності ознак сп`яніння запропоновано водієві пройти огляд. Водій повідомляє, що згоден пройти освідування на місці зупинки тз. ОСОБА_1 проходить освідування із застосуванням алкотесту, результат якого склав 0,91%, з результатом якого водій був згоден, в лікарню водій їхати не виявив бажання. Потім о 18.47-49 год. виявив бажання їхати в лікарню, проте поліцейські сказали, що вже склали протокол. Під час оголошення протоколу ОСОБА_1 вже вказав, що не бажає освідуватися в лікарні.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд враховує наступне.

На підставі наданих захисником документів встановлено, що згідно із довідкою КНП «Миколаївський обласний центр онкології» та виписками із медичної картки ОСОБА_2 має онкологічне захворювання. Операція біопсія шийки матки. 06.03.2025 року стан після лікування. 31.10.2025 року виписана під нагляд лікаря ЖК.

Також ОСОБА_1 надав довідку від 24.12.2025 року КП КНП ВБЛ про те, що ОСОБА_2 має важкий стан, ракова інтоксикація з метастазами.

На думку суду в даній ситуації підлягають застосуванню положення ст.17 та ст.18 КУпАП, на які послався захисник. Так ст.17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності. Згідно із ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так Верховний Суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій (постанова від 21.12.2018 у справі №686/5225/17).

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 діяв з метою доставки дружини до лікарні в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАПза обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.17, 18, 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.Б.Зубар