ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1749/25 Номер провадження 33/814/985/25Головуючий у 1-й інстанції Морозовська О. А. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Продан І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Продан І.О., на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`ягніння за таких обставин.

26 квітня 2025 року о 01 годині 32 хвилини водій ОСОБА_1 по вул. Сорочинській, 53 у м. Миргород у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «KIA SPORTAGE», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю в порожнини рота, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння на місці зупинки й у медичному закладі.

В апеляційній скарзі адвокат Продан І.О. просить скасувати постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: ОСОБА_1 не керував автомобілем; відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та інші матеріали справи не містять відомостей про рух транспортного засобу та керування ним ОСОБА_1 , а відеофрагмент із назвою: «VID-20250428-WA0090» був записаний іншим невідомим технічним засобом, аніж тими, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, відомості про цей відеофрагмент і пристрій, із застосуванням якого його було здійснено, не вказані в протоколі та відсутні в інших матеріалах провадження; ОСОБА_1 не вживав алкоголь, не мав ознак алкогольного сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, натомість лише вказував на неможливість переміститись до службового автомобіля поліції та не пройшов згаданий огляд через відсутність належного реагування поліцейських на його обґрунтоване прохання забезпечити надання невідкладної медичної допомоги, оскільки він мав погане самопочуття через різке підвищення рівня цукру в крові; в матеріалах справи відсутні дані щодо вручення ОСОБА_1 направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, при цьому, в долученому поліцією до матеріалів провадження направленні зазначено неіснуючу медичну установу без вказівки коду ЄДРПОУ та адреси закладу; ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом із дотриманням відповідного порядку; під час складання протоколу в м. Миргород Полтавської обл. було оголошено повітряну тривогу, яка тривала з 00 годин 08 хвилини до 08 години 58 хвилини, але складання матеріадів провадження не було зупинено чи відкладено, ОСОБА_1 не мав змоги пройти в укриття.

Також адвокат Продан І.О. заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року як такого, який був пропущений із поважної причини, зазначаючи, що вона першочергово подала апеляційну скаргу з дотриманням строку апеляційного оскарження, але 29 вересня 2025 року Полтавським апеляційним судом було повернуто апеляційну скаргу у зв`язку з тим, що нею не долучено витяг із договору (договір) про надання правової допомоги, після чого при повторному зверненні вона долучила до апеляційної скарги договір про надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції заслухав виступ адвоката, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом з тим, строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2025 року місцевим судом прийнято постанову щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

18 вересня 2025 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Продан І.О., першочергово подала в системі «Електронний Суд» апеляційну скаргу на вказане вище судове рішення, тобто протягом десятиденного строку з моменту його винесення.

29 вересня 2025 року суддею Полтавського апеляційного суду Пікулем В.П. повернуто апеляційну скаргу адвоката Продан І.О. У постанові апеляційного суду зазначено, що адвокат Продан І.О. додала до апеляційної скарги ордер серії ВІ №1335276 від 18 вересня 2025 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Полтавському апеляційному суді на підставі договору від 02 травня 2025 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2563, але всупереч положенням ч.2 ст.271 КУпАП України до апеляційної скарги не долучила витяг із договору (договір), засвідчений підписами сторін, з інформацією щодо повноважень адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як адвоката.

30 вересня 2025 року представник подала повторно апеляційну скаргу, долучивши до неї свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір та ордер про надання правової допомоги Баришпольцю Б.В. у суді апеляційної інстанції, а також заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, оскільки адвокатом Продан І.О. першочергово було подано апеляційну скаргу в межах визначеного законом строку апеляційного оскарження та після її повернення адвокат Продан І.О. звернулась до суду апеляційної інстанції в розумний строк, об`єктивно необхідний для реалізації процесуальних прав і виконання процесуальних дій (на наступний день після винесення постанови про повернення апеляційної скарги), долучивши на виконання постанови про повернення апеляційної скарги відповідні документи щодо надання нею правової допомоги ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що представнику належить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений із поважних причин.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі порушується питання про скасування постанови місцевого суду та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. У судовому засіданні адвокат підтримала апеляційну скаргу.

Разом з тим, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови ним як водієм, який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №312078 26 квітня 2025 року о 01 годині 32 хвилини водій ОСОБА_1 по вул. Сорочинській, 53 у м. Миргород Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «KIA SPORTAGE», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю в порожнини рота, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння на місці зупинки й у медичному закладі (а.с.1).

Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких убачається, що 26 квітня 2025 року о 01 годині 32 хвилини ОСОБА_1 по вул. Сорочинській, 53 у м. Миргород Полтавської обл. керував транспортним засобом «KIA SPORTAGE», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією (зафіксовано як рух цього транспортного засобу, так і факт керування ним ОСОБА_1 ). Затим поліцейський повідомив ОСОБА_1 про його рух у комендантську годину, на що він відповів: «отлічно», на неодноразові вимоги поліцейського не надав посвідчення водія та раптово втік із місця зупинки, керуючи цим транспортним засобом. За результатами переслідування поліцією було встановлено місцезнаходження ОСОБА_1 , який перебував на місці водія в салоні автомобіля «KIA SPORTAGE», н.з. НОМЕР_1 , з увімкненим світлом фар. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю в порожнини рота, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, однак ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції і на попередження, що його дії будуть сприйматися як відмова від огляду категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі, тривалий час ухиляючись від огляду та не реагуючи на вказані вище вимоги поліції, хоча повною мірою усвідомлював їх, про що свідчить зміст його відповідей, у тому числі відмовлявся від доставки його для огляду до медичного закладу поліцією. Окрім того, на пропозицію поліцейського продемонструвати ОСОБА_1 відеозапис із фактом керування ним транспортним засобом ОСОБА_1 відповів: «ну їхав, і що?». При цьому, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 : його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; що вказані вище дії (відмова особи, як керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку) є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та за їх вчинення щодо нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.8).

Тому доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є неспроможними, оскільки спростовуються даними відеофіксації.

Таким чином, наведені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.

Твердження апелянта про те, що він не пройшов огляд з огляду на відсутність належного реагування поліцейських на його прохання забезпечити надання невідкладної медичної допомоги, оскільки він мав погане самопочуття через різке підвищення рівня цукру в крові, є безпідставними.

Так, зі змісту згаданих вище відеозаписів видно, що, виходячи з висловлених ОСОБА_1 тверджень, його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння полягала у висуванні ним неправдивої версії про те, що він не керував транспортним засобом. При цьому, ОСОБА_1 почав зазначати про те, що в нього підніметься цукор, він має підвищений рівень цукру лише після оголошення поліцейським виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння та неодноразового висування йому поліцією вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Під час спілкування з поліцією протягом тривалого часу, в тому числі в процесі висловлення вказаних тверджень ОСОБА_1 палив (що не є характерним для особи, яка має погане самопочуття), користувався мобільним телефоном та здійснював із його використанням телефонні дзвінки (тобто за необхідності мав безперешкодну можливість викликати екстрену медичну допомогу), до закінчення правопорушення (остаточної фіксації його відмови від огляду) не просив поліцейських викликати йому екстрену медичну допомогу, висував неправдиву версію про те, що не керував автомобілем і не тікав від поліції, задавав поліцейським питання: «хто замовив?», «Ви точно хочете цю справу?». Вже під час оформлення матеріалів провадження ОСОБА_1 зазначив про необхідність застосування медичного препарату, на що поліцейський самостійно роз`яснив йому право на медичну допомогу, можливість виклику й забезпечення прибуття екстреної медичної допомоги, в тому числі з використанням його мобільного телефону, з якого він попередньо здійснював телефонні дзвінки, можливість безперешкодного застосування ОСОБА_1 медичного препарату, а також зазначив, що у випадку погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 поліцією буде додатково повідомлено екстрену медичну допомогу й доставлено його до медичного закладу. Але ОСОБА_1 медичний препарат не застосовував, екстрену медичну допомогу не викликав і його поведінка свідчила те, що він не вважав потрібним здійснити ним виклик екстреної медичної допомоги й забезпечення її прибуття, зазначив про наявність обставин, які перешкоджали йому це зробити.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено й стороною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не надано жодних медичних даних, які би підтверджували те, що 26 квітня 2025 року ОСОБА_1 отримував медичну допомогу лікаря і в період часу з його зупинки до складання протоколу мав незадовільний стан здоров`я, який перешкоджав йому виконувати законні вимоги поліцейського щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чи те, що виконання таких вимог негативно впливало би або могло негативно вплинути на стан його здоров`я.

Отже, вказані вище обставин у їх сукупності свідчать про те, що зазначена вище позиція ОСОБА_1 є способом захисту та спробою уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Тому об`єктивних обставин, які би перешкоджали чи унеможливлювали проходження ОСОБА_1 у передбаченому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, не встановлено.

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, порушення мови. На місці події поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлення в нього цих ознак алкогольного сп`яніння в контексті наявності підстав для проведення його огляду на стан названого сп`яніння. Наявність у ОСОБА_1 наведених вище ознак алкогольного сп`яніння зафіксовано й у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на медичний огляд.

Таким чином, із урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень у ході висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чи безпідставності таких вимог.

У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.

Наявність ознак алкогольного сп`яніння не є тотожним наявності стану алкогольного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування водія в цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.

Водночас слід зазначити, що направлення водія на огляд для визначення стану сп`яніння має виключно організаційно-забезпечувальну функцію та, оскільки ОСОБА_1 відразу категорично відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, то аргументи апелянта, які стосуються цього направлення, не впливають на правильність і законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, в направленні вказано назву наявного в м. Миргород Полтавської обл. закладу охорони здоров`я, уповноваженого на здійснення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння (КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування»), а положеннями законодавства не передбачено обов`язку зазначення в направленні на огляд адреси й коду ЄДРПОУ закладу охорони здоров`я.

Що стосується доводів апелянта про складання протоколу під час повітряної тривоги, апеляційний суд зауважує наступне.

Сукупністю наведених вище доказів підтверджено те, що ОСОБА_1 керував автомобілем і вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а після втечі перебував у автомобілі під час повітряної тривоги та в період дії комендантської години, що безумовно вказує на вимушеність здійснення поліцією його зупинки та припинення поліцейськими факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в зазначений вище період часу.

Зміст відеофіксації засвідчує, що поліцією було надано достатньо можливостей для реалізації ОСОБА_1 своїх процесуальних прав, втім він жодного разу не клопотав про призупинення оформлення матеріалів провадження з причин оголошення повітряної тривоги та продовження цієї процедури після закінчення повітряної тривоги, не зазначав про бажання пройти в укриття, не висловлював заперечення щодо оголошення повітряної тривоги та процедури складання протоколу саме з цієї причини. Зазначені вище обставини не були перепоною для реалізації ним своїх прав. Унаслідок чого окреме посилання в апеляційній скарзі на ці обставини, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, є необґрунтованими.

Усупереч доводам апеляційної скарги, вимогами КУпАП, у тому числі ст.256 КУпАП (зміст протоколу про адміністративне правопорушення) не передбачено обов`язку зазначення в цьому процесуальному документі чи інших письмових документах ідентифікуючих ознак приладу, за допомогою яких здійснювалась відеофіксація. Посилання ж апелянта в цьому контексті на положення ст.283 КУпАП є неспроможними, оскільки вказана норма передбачає вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, а не протоколу.

Зі змісту технічного носія інформації слідує, що, в тому числі записаний на ньому відеозапис «VID-20250428-WA0090.mp4» був виготовлений поліцією в ході реалізації визначених законом повноважень із застосуванням відеореєстратора ("DDPAI X2Spro") в службовому автомобілі. Технічний носій із цією відеофіксацією було долучено поліцією до матеріалів справи разом із протоколом про адміністративне правопорушення. Тому належність створення і походження, зокрема, вказаного вище відеозапису не викликає сумніву.

Також перевіркою матеріалів провадження не встановлено жодних підстав для висновку про спотворення, монтування чи невідповідності дійсності змісту відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, які є засобами об`єктивного контролю. Мотивованих обставин, що ставили би під сумнів зміст наявної у провадженні відеофіксації перевіркою матеріалів справи не встановлено й не наведено апелянтом.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги щодо питання та обставин відсторонення від керування транспортним засобом за своїм змістом не стосуюються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм (водійське посвідчення серії НОМЕР_2 ), що підтверджується даними довідки начальника САП Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області та не оспорюється в апеляційній скарзі (а.с.5).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити представнику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Продан І.О., строк на апеляційне оскарження постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Продан І.О., залишити без задоволення, а постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун