Номер провадження: 33/813/1909/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В. особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Маракушева Ігоря Олександровича, потерпілої ОСОБА_2 , її представника-адвоката Ніколова Віталія Михайловича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Маракушева Ігоря Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року

встановив:

Постановою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у порушення

п. 13.1 Правил дорожнього руху, 17 березня 2025 року о 09:00 год, в м.Одеса, на вул.Миколаївська дорога керуючи транспортним засобом «Mercedes», номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та швидкості внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду та перебуваючи в некерованому стані відкинуло назад та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі захисник Маракушев І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить змінити постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року, шляхом:

« 1. Перший абзац мотивувальної частини постанови суду після слів «номерний знак НОМЕР_1 » викласти у такій редакції: «не дотримавшись безпечної дистанції та швидкості автомобіль «Ford» номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 »

2. Другий абзац мотивувальної частини постанови суду викласти у такій редакції: «Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_1 вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ст. 124 КУпАП».

3. П`ятий абзац мотивувальної частини постанови суду викласти у такій редакції: «Вивчивши матеріали справи, суддею встановлена, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, у зіткненні з автомобілем «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_2 , однак у зіткненні з автомобілем ««Ford» номерний знак НОМЕР_4 відповідно до матеріалів справи, вина ОСОБА_1 відсутня та вбачати його невинуватим, оскільки саме водій автомобіля «Ford» номерний знак НОМЕР_4 вчинила зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 , даний факт повністю підтверджено дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення та доказана в повному обсязі зібраними по справі доказами, а саме: (далі по тексту постанови суду)».

4. В мотивувальній частині постанови додати абзац про те, що досліджено відеозапис з бодікамер №470409.

6. Сьомий абзац мотивувальної частини постанови суду викласти у такій редакції: «Дослідивши матеріали адміністративної справи, давши оцінку всім обставинам по справі суддя приходить до висновку про відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та, враховуючи, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк ... (далі по тексту постанови суду)».

За доводами апеляційної скарги справа розглянута судом без участі ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що останній з`явився до місцевого суду у визначену дату та час, однак судове засідання не відбулось з невідомих причин. Суд не дослідив обставини адміністративного правопорушення, та докази, які містяться в матеріалах справи, обмежився встановленням факту закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прийнявши рішення про закриття провадження у справі. Під час розгляду справи №523/12890/25 встановлено, що обставини за яких правоохоронцями також складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, фіксувалися за допомогою технічних засобів відеозапису, втім самі відеозаписи не долучені до матеріалів справи. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що цей документ складено поліцейським Дахно М.С., однак з відеозапису убачається, що документ складено та підписано іншою поліцейською. Крім того, обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме у графі «місце скоєння правопорушення», «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин», не підтверджені жодними доказами. Навпаки відеозапис не містить підтверджень того, що ОСОБА_1 є учасником ДТП, оскільки він лише знаходився поруч з автомобілем, за допомогою засобів відеозапису не зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, як і те, що він знаходився у салоні автомобіля. Відеофіксація подій розпочинається о 09:19:10 год, тоді як у протоколі зазначено, що правопорушення вчинено о 09:00 год, тобто вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не зафіксовано. Дослідження відеозапису дає підстави дійти висновку, що поліцейська спотворила обставини та події, які внесені до протоколу з метою приховання вини водія автомобіля «Форд» д/х НОМЕР_3 , оскільки вона є поліцейською. Посилаючись на відеозапис апелянт зазначає, що надані ним письмові пояснення написані під диктовку правоохоронців. Зі схеми місця ДТП убачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не здійснював рух назад та його не відкидало назад, про це свідчили б відповідні протекторні сліди від шин на асфальті, які фактично були відсутні. З фотографій, долучених до апеляційної скарги убачається, що механізм утворення пошкодження від зіткнення автомобілів свідчить про те, що удар завдав автомобіль, який рухався позаду. Під час оформлення матеріалів, поліцейськими не було забезпечено ОСОБА_1 можливість ознайомитися зі змістом складених документів, а також не роз`яснено права та обов`язки, визначені законом.

На вказану апеляційну скаргу адвокат Ніколов В.М., який діє в інтересах

ОСОБА_2 , подав заперечення в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що спростовуються матеріалами справи, на підставі яких суд дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

06 жовтня 2025 року засобами електронного зв`язку на офіційну електронну адресу Одеського апеляційного суду «», адвокат Маракушев І.О. подав «заяву про зміну предмету позову» у якій просить: «закрити справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення». Ця заява не скріплена електронним цифровим підписом особи, що її подає.

Зазначений вище документ підлягає залишенню без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 12, 32 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Згідно з частинами першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Підпунктами 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року N 30, визначено, що електронний документ - це оригінал електронного документа з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. Електронний цифровий підпис використовується в автоматизованій системі документообігу суду для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).

У постанові від 13 вересня 2023 року у справі N 204/2321/22 (провадження N 14-48цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила: "З огляду на "якість закону" фізична особа (за винятком адвокатів та інших, передбачених пунктом 10 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, осіб) під час звернення до суду має чітко розуміти, що в неї є можливість через підсистему "Електронний суд" створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи, проте реєстрація офіційної електронної адреси для фізичної особи в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі є добровільною, а кваліфікований електронний підпис має презумпцію його відповідності власноручному підпису, тому у такому випадку звернення до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є аналогічним безпосередньому зверненню до суду.

Законодавець допускає подання фізичною особою нарівні з паперовою формою процесуальних документів в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документа через підсистеми "Електронний суд" та "Електронний кабінет", або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом.

Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду".

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2022 року у справі N 205/5252/19 (провадження N 61-1125св22) зазначив, що процесуальні документи, скріплені електронним цифровим підписом, можуть бути надіслані учасниками справи на офіційну електронну адресу суду. А суди зобов`язані перевіряти такі документи та обґрунтувати свої висновки з посиланням на протокол створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі N 2-248/10 (провадження N 61-15960св24).

За таких обставин, ураховуючи відсутність у надісланій заяві особистого електронного цифрового підпису адвоката Маракушева І.О., подана ним заява не приймається до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Маракушев І.О. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги. Захисник Маракушев І.О. просив повернути матеріали справи про адміністративне правопорушення до органів національної поліції для їх належного оформлення.

Потерпіла ОСОБА_2 та її представник - адвокат Ніколов В.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_3 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно із ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, ця норма за своєю властивістю є бланкетною, тобто з метою її застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).

За п. 1.3 вказаних Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п. 1.4 Правил).

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3 б Правил).

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п.12.1 Правил).

Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1 Правил).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та врахувавши, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, суд дійшов висновку, що провадження в справі про адміністративні правопорушення слід закрити.

Щодо таких висновків судді першої інстанції, апеляційний суд зазначає про таке.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v. russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейського.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Так, 17 червня 2025 року правоохоронцями складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №364305 в якому зафіксовано, що: «17 березня 2025 року о 09:00 год в м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 166, водій ОСОБА_1 , керуючи тз «Mercedes Benz» gl450 днз НОМЕР_5 не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з тз «Volkswagen Touareg» днз НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, після чого тз «Mercedes Benz», перебуваючи в некерованому стані відкинуло назад та здійснив зіткнення з тз «Ford Cmax» днз НОМЕР_6 під керування водія

ОСОБА_2 , яка рухалася позаду. При ДТП тз отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3.б, 12.1,13.1 ПДР»

У протоколі зазначено, що він складений старшим лейтенантом поліції Дахно Максимом Сергійовичем.

В апеляційній скарзі сторона захисту зазначає, що вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення особа, яка зазначена, як автор його складання не підписував, натомість підписаний іншою поліцейською.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про таке.

Вимоги до форми та змісту протоколу про адміністративне правопорушення, визначені ст. 256 КУпАП.

Так, ч.2 ст. 256 КУпАП передбачено, що протокол підписується особою, яка його склала.

З відеозаписів, долучених до матеріалів справи за клопотанням учасників справи, як сторони захисту, так і потерпілої, убачається, що 17 червня 2025 року на місці події правоохоронцями складено відносно ОСОБА_1 два протоколи про адміністративні правопорушення, а саме за ч.1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП.

У межах розгляду цієї справи, судом надається правова оцінки лише складеному поліцейськими відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

З відеозапису убачається, що після ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, поліцейською повідомлено ОСОБА_1 про те, що відносно нього, як винуватця ДТП також складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п.п. 2.3.б, 12.1, 13.1 ПДР (11:43:11-11:43:20 час вказаний на відеозаписі). Після чого поліцейська внесла до змісту протоколу відомості, а саме до пункту 12 про дату, час, місце розгляду справи (11:43:33-11:43:53 час вказаний на відеозаписі). Далі внесла дані щодо пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення. Після чого ця поліцейська власноруч поставила підпис пункті 17 протоколу, а саме «Підпис поліцейського, який склав протокол ( ОСОБА_4 )» (11:04:03-11:04:04 час вказаний на відеозаписі).

З огляду на викладене вище, апеляційний суд погоджується з аргументами сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №364305 підписано іншою особою, а не той, яка склала цей протокол, а саме ОСОБА_4 , оскільки такі обставини підтверджуються відеозаписом, який долучено за клопотанням учасників справи.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №364305 не відповідає вимогам ч.2 ст. 256 КУпАП, оскільки не містить підпису поліцейського, що його склав, а саме ОСОБА_4 .

Крім цього, перевіривши інші матеріали справи на предмет наявності підпису поліцейського Дахно М.С., апеляційний суд зазначає про таке.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 (далі Інструкція).

У разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський (пункт 1 частини 1 розділу IX Інструкції).

Зі схеми місця ДТП, яка сталася 17 червня 2025 року о 09:00 год в

м. Одеса, Миколаївська дорога, б. 166, убачається, що цей документ містить інформацію про те, що його склав поліцейський взводу 1 роти 3 батальйону 1 полку УПП в Одеській області старший лейтенант поліції Дахно М.С., проте у цьому документі відсутній підпис особи, що його склала.

Отже, під час складання зазначених вище документів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №364305 та схеми місця ДТП правоохоронцями допущені зазначені вище недоліки, що в свою чергу перешкоджає врахуванню таких доказів, як допустимих, зважаючи на те, що вони складені усупереч вимогам законодавства.

Апеляційний суд наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється виключно у межах висунутого (сформульованого) звинувачення, викладеного у змісті протоколу про адміністративне правопорушення і тільки стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, суд першої інстанції, серед іншого зроблені на відомостях, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №364305 та схеми місця ДТП, помилково вважаючи такі докази допустимими, дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виходячи з того обсягу доказів, що наданий правоохоронцями.

Апеляційний суд зауважує, що самі по собі лише письмові пояснення водіїв транспортних засобів, причетних до ДТП, за умови недопустимості інших джерел доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП, унеможливлюють вирішення питання про винуватість ОСОБА_1 у межах цієї справи.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що учасники справи, не обмежені у праві звернутися до суду у порядку цивільного судочинства з метою вирішення питання про встановлення особи, винуватої у скоєнні ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 з`явився до суду, однак справа розглянута судом без його участі не підтверджені жодним доказом, при цьому з матеріалів справи убачається, що захисник ОСОБА_1 , адвокат Маракушев І.О. був особисто під розписку повідомлений про дату та час судового засідання на 27 серпня 2025 року о 10:05 год.

Аргументи захисника про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються відеозаписом, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 визнав та підтвердив поліцейським, що саме він керував вказаним вище транспортним засобом (09:21:11 час вказаний на відеозаписі).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних вище обставин встановлено постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2025 року у справі №523/12890/25, яка набрала законної сили 16 вересня 2025 року.

Стосовно посилань захисника в якості доводів апеляційної скарги на те, що письмові пояснення, які містяться у справі, складені ОСОБА_1 під диктовку поліцейських, апеляційний суд зауважує, що такі складені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності власноруч та засвідчені його підписом. При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу незаконних дій поліцейських під час складення відносно нього вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що у межах розгляду цієї справи, не надається правова оцінка правомірності чи б то неправомірності дії водія транспортного засобу «Ford C Max» ОСОБА_2 , оскільки предметом судового розгляду у цій справі є відповідність дій ПДР України саме водія ОСОБА_1 , а не водія ОСОБА_2 , так як вказаний протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 .

Щодо рішення, яке слід прийняти за наслідками апеляційного перегляду, суд зауважує про таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч.7 ст. 294 КУпАП)

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову (ч.8 ст. 294 КУпАП).

В апеляційній скарзі сторона захисту порушує питання саме про зміну оскаржуваної постанови, шляхом викладення її у редакції, зазначеній у прохальній частині апеляційної скарги. При цьому, питання про скасування цього судового рішення та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП захисник не порушує.

Потерпілими постанова суду першої інстанції з підстав закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав саме для зміни постанови судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року, зважаючи на вимоги апеляційної скарги, і викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Маракушева Ігоря Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко