Справа № 135/1766/25
Провадження № 3/135/622/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.12.2025 м.Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДПС у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , ФОП,

за ч.1 ст.155-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2025 біля 12 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив порушення вимог п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не створив та не видав відповідного розрахункового документа.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився.

В судовому засіданні захисник Бобровська А.Л. просила закрити проводження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.155-1 КупАП. Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП. Із матеріалів справи видно, що протокол складено на підставі акта фактичної перевірки від 30.10.2025, однак в протоколі не викладено суть правопорушення. Викладені в протоколі обставини суперечать доданому акту перевірки, оскільки в протоколі вказано, що ОСОБА_1 розрахункову операцію здійснив черед РРО, але не створив та не видав відповідний розрахунковий документ. Тоді як в акті зазначено, що при проведенні розрахункової операції з продажу взагалі не використовував РРО. Окрім акту перевірки та протоколу інших доказів немає. При цьому протокол не є беззаперечним доказом, а акт перевірки відображає лише суб`єктивні висновки контролюючого органу.

Незважаючи на захисну позицію, винність ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №1280 від 30.10.2025, Актом фактичної перевірки Головного управління ДПС у Вінницькій області від 30.10.2025.

Протокол містить власноручно зроблений напис ОСОБА_1 про те, що «чек не видав тому, що каса була закрита і магазин фактично був закритий».

Так, протокол про адміністративне правопорушення містить виклад суті порушення, зазначення дати, часу, місця скоєння правопорушення у відповідній графі протоколу.

Дата, час та місце вчинення правопорушення, вказані в протоколі, відповідають цим даним, викладеним в акті фактичної перевірки від 30.10.2025.

В акті перевірки від 30.10.2025 зазначено, серед іншого, що перевірку розпочато о 12 год. 30.10.2025, закінчено о 13 год. 20 хв., перевіряється господарська одиниця магазин з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташований в АДРЕСА_2 , платника податків ОСОБА_1 . В акті перевірки, серед іншого зазначено, що при продажу електровелосипеда Fada на суму 16000 грн розрахункову операцію не проведено через РРО/ПРРО, відповідний розрахунковий документ встановленої форми та змісту на суму проведеної операції не створено та не видано (п.20).

Із акту перевірки видно, що перевірка проводилась в присутності платника податків ОСОБА_1 , який був ознайомлений з актом, та отримав його примірник, що підтверджується підписами платника податків. При цьому, жодних зауважень до акта перевірки ОСОБА_1 не було надано.

Встановлені в акті перевірки обставини не заперечуються і ОСОБА_1 .

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не суперечить акту перевірки від 30.10.2025. Суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

З огляду на приписи ст. 85, 86 ПК України одним із належних та допустимих доказів, що може свідчити про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є відповідний Акт, складений та підписаний посадовою особою контролюючого органу.

При цьому слід відмітити, що диспозиція ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, регулює питання порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, що включає в себе у тому числі і порушення правил використання реєстраторів розрахункових операцій (РРО) або програмних реєстраторів розрахункових операцій (ПРРО), а також інших порушень, пов`язаних з проведенням розрахунків.

Відповідно до пунктів 1, 2, 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти); 11) проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Таким чином, порушивши п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд згідно з вимогами ст.33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, наявні відомості про майновий стан, відсутність обставин що обтяжують або пом`якшують відповідальність.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, з метою запобігання вчиненню нових порушень, суд вважає необхідним призначити йому стягнення у виді штрафу в розмірі, встановленому санкцією ч.1 ст.155-1 КУпАП.

В порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 155-1 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження даної постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у сумі 170 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя