ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А. захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Рвачова О.О. розглянувши апеляційну скаргу захисника Рвачова О.О. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець Збройних Сил України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 23.08.2024 року о 10 год. 30 год., по вул. Тихого біля буд. 47 у м. Краматорськ, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda Felicia» номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огля на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» , результат тесту 0,58 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 605,6 грн.,

З таким судовим рішенням не погодився захисник Рвачов О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прилад «Drager Alcotest 6820», яким проводився огляд ОСОБА_1 , був використаний із порушенням вимог Інструкції № 1452/735, оскільки його калібрування було прострочене, що ставить під сумнів достовірність результату тесту та робить доказ недопустимим відповідно до ст. 266 КУпАП. Зазначає, що огляд на стан сп`яніння щодо військовослужбовця мав проводитися уповноваженою посадовою особою Військової служби правопорядку згідно зі ст. 266-1 КУпАП, тоді як огляд та пропозиція пройти тест були здійснені працівниками поліції, що виходить за межі їх повноважень і робить зібрані докази недопустимими. Вважає, що рапорт поліцейського не може бути визнаний належним і допустимим доказом відповідно до ст. 251 КУпАП, оскільки є внутрішнім документом МВС та не підтверджує факту вчинення правопорушення; ця позиція узгоджується з висновками Верховного Суду. Вказує, що суд першої інстанції не врахував принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, підтверджений Конституційним Судом України, а також обставини, що характеризують ОСОБА_1 , зокрема його службу в ЗСУ та відсутність притягнень раніше, що дозволяло б застосувати більш м`яке стягнення за аналогією закону. Зазначає, що сукупність порушень під час проведення огляду, складання матеріалів та оцінки доказів свідчить про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, або ж суд має вирішити питання про можливість застосування більш м`якого стягнення у межах санкції. Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення або ж вирішити питання щодо можливості застування більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9 ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 982457 від 23 серпня 2024 року, складеного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку.

Даними з рапорту працівника поліції про фактичні обставини скоєння адміністративного правопорушення.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Роздруківкою показів приладу газоаналізатора.

Носієм інформації з відеозаписами з бодікамери поліцейського, на яких зафіксовано, що у ході спілкування, у працівників поліції виникли підстави вважати, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та на запитання поліцейських про вживання алкоголю, водій вказав, що вживав учора ввечері. На відеозаписі ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Drager 6810», ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager 6810». На відеофайлі ОСОБА_1 повідомлено про факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння і, що відносно нього буде складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, жодних заперечень та/або незгоди із результатом, відображеним на приладі Драгер, ОСОБА_1 не висловлював.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту, що прилад «Drager Alcotest 6820», яким проводився огляд ОСОБА_1 , був використаний із порушенням вимог Інструкції № 1452/735, оскільки його калібрування було прострочене, що ставить під сумнів достовірність результату тесту та робить доказ недопустимим відповідно до ст. 266 КУпАП, є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , працівниками поліції проводився на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу - приладу газоаналізатора Alcotest 6820.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Стаття 27 Закону врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки.

Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.

Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується" встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.

З даних тесту №662 убачається, що останнє калібрування «Drager Alcotest 6810» заводський № ARHJ-0294 проведено 03 жовтня 2023 року, що підтверджується Свідоцтвом про повірку, яке було дійсне до 03 жовтня 2024 року.

Огляд ОСОБА_1 проведено 23 серпня 2024 року, тобто протягом року з моменту проведення калібрування пристрою, відтак технічний прилад «Drager 6810» ARHJ-0294, яким проведено огляд, є калібрований в часових межах визначених чинним законодавством.

Відносно позиції захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього, мав проводитись уповноваженою посадовою особою Військової служби правопорядку за нормами ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

Стаття 266 КУпАП, визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.

Згідно ст. 266-1 КУпАП, визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У даному випадку ОСОБА_1 є особою яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.

Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо доводів апелянта, що рапорт працівника поліції не може бути визнаний належним і допустимим доказом відповідно до ст. 251 КУпАП, оскільки є внутрішнім документом МВС та не підтверджує факту вчинення правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

В розумінні ст. 251 КУпАП рапорт працівника поліції є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у рапорті працівника поліції містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, причини зупинки транспортного засобу, а тому є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Тому рапорт, долучений до матеріалів справи суд оцінює саме як джерело доказів.

Наведені апелянтом аргументи про недопустимість доказів по справі мають суб`єктивний характер, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції.

Інші доводи сторони захисту є неспроможними, не підкріплені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим апеляційний суд їх відхиляє.

Щодо доводів апеляційної скарги, що слід застосувати аналогію закону ст. 69 КК України та призначити лише штраф без позбавлення права керування, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та він раніше не притягувався до відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що санкція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є імперативною та передбачає два обов`язкових види адміністративного стягнення штраф та позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк. Закон не передбачає альтернативності чи можливості призначення лише одного з цих стягнень на вибір суду.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування положень статті 69 Кримінального кодексу України як аналогії закону, є безпідставними, оскільки положення Кримінального кодексу та Кримінального процесуального кодексу України не підлягають застосуванню у сфері адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративне правопорушення є окремим видом правопорушення, для якого встановлено власну процедуру притягнення до відповідальності та систему стягнень.

Крім того, правові підстави для застосування аналогії закону в адміністративному процесі відсутні, що унеможливлює задоволення апеляційної вимоги у цій частині.

Заявлені в апеляційній скарзі обставини щодо особи правопорушника, зокрема проходження військової служби в Збройних Сил України та відсутність притягнення до відповідальності раніше, беруться до уваги судом при визначенні виду та розміру стягнення лише у межах, визначених законом. Однак ці обставини не надають суду права змінювати вид адміністративного стягнення, прямо передбаченого санкцією статті 130 КУпАП.

Крім того, дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Рвачова О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року , у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя