Справа № 466/7196/25 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н. Л.
Провадження № 33/811/1770/25 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за апеляційною скаргою захисника адвоката Микити Т.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 25.07.2025 о 21год. 45хв. в м. Львові по вул. Біберовича, 9, керуючи транспортним засобом «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «AUDI Q5» д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП..

На постанову судді захисник адвокат Микита Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що ОСОБА_1 не керував автомобілем «Ланос», а вказаний автомобіль був припаркований у куті будинку запаркований (затиснутий) іншим автомобілем «Ауді», у якому не було жодного водія.

Зауважує, що єдиним доказом нібито керування ОСОБА_1 є пояснення власників автомобіля «Ауді», при цьому допитана у судовому засіданні дружина ОСОБА_1 , яка попереджена про кримінальне відповідальність за давання завідомо неправдивих свідчень, підтвердила, що ОСОБА_1 не перебував за кермом.

Зазначає, що у справі відсутні докази що власники автомобіля «Ауді» фізично не могли бачити факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник Микита Т.В. у судове засідання не прибули, про поважні причини суду не повідомили.

Від потерпілого ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та його захисника суд враховує, що останні були добре обізнані про перебування у провадженні Львівського апеляційного суду апеляційної скарги, оскільки така подана захисником особисто. Слід також звернути увагу і на той факт, що останні не заявляли жодних клопотань до суду про відкладення розгляду справи, як і не повідомляли суд про неможливість прибуття до суду через поважні причини, що підтверджується відповідними документами.

Тому враховуючи строки розгляду апеляційної скарги визначені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності із врахуванням доводів апеляційної скарги та тих доказів, які містяться у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що суддя при розгляді справи дотримався вказаних вимог закону.

Висновок судді про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за ознаками порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за обставин, викладених в постанові судді відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і є обґрунтованим.

Незважаючи на невизнання своєї вини водієм ОСОБА_1 його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 402742 від 25.07.2025, в якому зафіксовано порушення водієм ОСОБА_1 п.10.91 ПДР, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди (а.с.1), схемою дорожньо-транспортної пригоди, на якій зафіксовано місце розташування автомобіля після ДТП із наведенням переліку видимих пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП (а.с. 3); письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 25.07.2025 (а.с. 4,7).

Апеляційний суд вважає, що оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суддя вірно встановив фактичні обставини ДТП і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.10.9 ПДР, які призвели до даної ДТП, оскільки водій ОСОБА_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «AUDI Q5». При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 він не керував автомобілем спростовуються матеріалами справи, зокрема поясненнями свідка ОСОБА_3 від 25.07.2025, який вказав, що він 25.07.2025, перебуваючи на балконі, побачиі, як автомобіль «Lanos» заїхав у ворота будівлі, після цього почав рух заднім ходом та зіткнувся з автомобілем «AUDI Q5». Побачивши це, він вибіг на вулицю та зустрів сусіда, який виходив з водійського місця автмооблія «Lanos». На запитання, що трапилося, він відповів «Нічого». Стверджує, що у водія були ознаки алкогольного сп`яніння. Всупереч твердженням апелянта, показання свідків є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що наявна у матеріалах справи сукупність доказів є достатньою для того щоб прийти до однозначного висновку за критерієм поза розумним сумнівом щодо винуватості водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

Всупереч тверджень апелянта, наявні у матеріалах справи докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, а також є здобутими у визначеною вказаною нормою порядку.

Згідно з ст. 256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року та ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.

При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.

Зазначені вище вимоги працівниками поліції дотримані в повному обсязі та протокол про адміністративне правопорушення повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Ураховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги захисника про те, що суддею першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, є безпідставними.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Микити Тараса Володимировича залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 рокув справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА