Справа № 953/8123/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 рокум. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Глос М. Л., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Департаменту патрульної поліції УПП у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

26.07.2025 року о 22 год. 41 хв. у м. Харкові, майдан Конституції, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6820 ARHK 0043». Результат огляду становить 0,92‰. З результатами огляду водій згоден.

Данне правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушено вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У розумінні ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.

За вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись наведеними вимогами закону, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться поданими органом поліції доказами в їх сукупності і взаємозв`язку.

Зокрема, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння беззаперечно підтверджується даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 403633 від 26.07.2025, актом про огляд та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, рапортом інспектора поліції, результатом тестування на газоаналізаторі «Alcotest 6820», а також відеозаписами з технічних засобів (бодікамер) БК 476544, БК 470190 та відеореєстратора PATROL 70MAI.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Наведеними вище письмовими доказами задокументовано виявлення уповноваженою службовою особою органу поліції у водія під час керування автомобілем визначених Інструкцією ознак алкогольного сп`яніння, проведення огляду з використанням спеціального технічного засобу Alcotest 6820 (результат тесту 0,92 проміле).

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Повторність аналогічних дій ОСОБА_3 протягом року підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Харкова від 15.07.2025 року у справі № 638/11339/25 (провадження № 3/638/3639/25) про притягнення його до адміністративної відповідальності, у тому числі, за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Виходячи з наведеного суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , які полягали у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вчиненому повторно протягом року, за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ЄСПЛ у рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року акцентував увагу на тому, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів несе потенційні ризики спричинення серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

У санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП законодавець передбачає альтернативні стягнення для водіїв у виді: штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративного арешту на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, а для інших осіб - штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Разом із тим, адміністративний арешт згідно зі ст. 32 КУпАП застосовується лише в окремих випадках за окремі види адміністративних правопорушень.

З огляду на особливості цього конкретного правопорушення, зокрема, відсутність даних, які б підсилювали його тяжкість у межах даної правової кваліфікації, і дані про особу порушника, суд не знаходить підстав вважати зазначений випадок винятковим у розумінні наведеної вище правової норми.

За таких обставин, на думку суду, стягнення у виді адміністративного арешту не буде пропорційним втручанням у право ОСОБА_3 на свободу й особисту недоторканність, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як видно з довідки інспектора відділу адміністративної практики УПП в Харківській області, ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія (а. с. 3).

Проте зазначене не перешкоджає застосуванню щодо нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, сформульовану у постанові від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23).

У цій постанові Об`єднана палата виснувала, що юридична природа покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Як зазначив Касаційний кримінальний суд, унаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою запобігання спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

У контексті наведеного Об?єднана палата звернула увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому превентивна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у цьому разі набуває особливого значення.

Отже, суд вправі, а в окремих випадках зобов`язаний застосувати відповідне покарання (стягнення) незалежно від того, чи мала особа на момент вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Разом із тим, стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, передбачене санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП, не може бути застосовані щодо ОСОБА_3 оскільки відповідно до довідки Управління патрульної поліції у Харківській області автомобіль ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить належить на праві власності іншій особі ОСОБА_2 . За таких обставин вилучення його у законного власника особи, питання про юридичну відповідальність якої у даній справі не вирішується, становило б порушення права людини на мирне володіння своїм майном (приватною власністю), гарантованого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 41 Конституції України.

Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП без вилучення автомобіля.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з правопорушника у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Виходячи з наведеного, та керуючись ст. ст. 33, ч. 1 ст. 130, 248, 252, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, установленому законом.

Відповідно до ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу у розмірі 17 000 грн у строк, установлений частиною 1 ст. 307 цього Кодексу, з нього підлягатиме стягненню на користь держави подвійний розмір штрафу у сумі 68 000 грн. Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги з дня прийняття остаточного рішення апеляційним судом, якщо постанову суду першої інстанції не скасовано.

Постанову може бути пред`явлено до виконання протягом трьох місяців.

Суддя М. Л. Глос