ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 рокуселище ПетровеСправа № 941/1227/25
Провадження № 3/941/408/25

Суддя Петрівського районного суду Кіровоградської області Шаєнко Ю. В., розглянувши матеріали, які надійшли від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , не працюючого,

за ч.2 ст.126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Петрівського районного суду надійшли матеріали від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП, мотивуючи тим, що 12 серпня 2025 року о 23 годині 03 хвилини в с.Новий Стародуб Олександрійського району Кіровоградської області по вулиці Лівобережна, біля будинку №20, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом МТ200-9, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто без права керування транспортними засобами, оскільки не отримував посвідчення водія, чим порушив вимоги п.2.1«а» ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, про що був складений інспектором поліції протокол про адміністративне правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, письмовою заявою захисник Ковальов Д.І. просив справу слухати без його участі та участі ОСОБА_1 , надав суду письмове пояснення, в якому ОСОБА_1 вину свою не визнав, суду пояснив, що вину не визнає, оскільки 12 серпня 2025 року о 23 годині 03 хвилини в с.Новий Стародуб Олександрійського району Кіровоградської області по вулиці Лівобережна, біля будинку №20, він не керував мотоциклом, при складанні протоколу було порушено його право на захист та можливість спростувати звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Також пояснив суду, що за змістом ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Наявними у справі доказами не підтверджено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Враховуючи вищевикладене просив провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу в його діях вказаного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі, вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних підстав.

У відповідності з п.2.1«а» Правил дорожнього руху України, водій повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч.2 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозицією ч.2 ст.126 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Таким чином, об`єктивна сторона даного правопорушення включає в себе дві складові: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом; передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Тобто, ключовою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП є те, що правопорушник має керувати транспортним засобом та не мати права керування таким транспортним засобом. При цьому, відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»). Крім того, в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу».

Матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху, а отже немає підтверджень його вини за ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до відомостей направленого до суду протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №421268 від 12.08.2025 року відповідна подія, тобто порушення ОСОБА_1 вимог ПДР у вигляді «керування мотоциклом без права керування ним» зафіксована на бодікамеру співробітника поліції S700640, однак в матеріалах справи відповідний відеозапис відсутній. В той же час, як вбачається з пояснення ОСОБА_1 , якби такий відеозапис міг би бути досліджений судом, то з нього б слідувало, що коли до нього під`їхав автомобіль патрульної поліції, то він стояв разом з мотоциклом на узбіччі проїзної частини з заглушеним двигуном, руху на ньому не здійснював та не збирався здійснювати, а оскільки в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження зворотного немає, то відсутні будь-які підстави стверджувати про вчинення ним таких дій. Протягом всього часу спілкування зі співробітниками патрульної поліції факт керування мотоциклом ним також не визнавався.

Будь-яких інших доказів, що підтверджують керування ОСОБА_1 12 серпня 2025 року о 23 годині 03 хвилини в с.Новий Стародуб Олександрійського району Кіровоградської області по вулиці Лівобережна, біля будинку №20, мотоциклом, матеріали справи не містять.

Відповідно до відомостей зазначених в протоколі та наявних в матеріалах справи, поліцейський, який склав протокол, свідків для документування правопорушення не залучав. Зазначена обставина повністю спростовує об`єктивну сторону правопорушення відображену в протоколі, а саме факт керування мотоциклом.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року, заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 року, заява №3 6673/04).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, виходячи з наступного.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №421268 від 12.08.2025 року про вчинення порушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП не є доказом вини ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. При цьому складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №421268 від 12.08.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 , сам по собі не є доказом події правопорушення.

Частиною 1 ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (PaulandAudreyEdwardsv. theUnitedKingdom) від 14 березня 2002 року, заява №46477/99, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №421268 від 12.08.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достовірності. До складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ, вважаю, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи.

Також протокол серії ЕПР1 №421268 від 12.08.2025 року про адміністративне правопорушення про вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП є недопустимим доказом вини ОСОБА_1 і з тих причин, що протокол складено на неповнолітню особу без участі законного представника такої.

Особа, щодо якої складався вищезазначений протокол ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою особою, що підтверджується його паспортом, копія якого додана до матеріалів справи, та відомостями зазначеними в протоколі в графі 4. Ця обставина надала справі особливого значення з приводу дотримання прав неповнолітнього. Однак, поліцейський при складанні протоколу не виконав вимоги законодавства, в тому числі ст.270 КУпАП щодо правильності оформлення протоколів про адміністративні правопорушення щодо неповнолітнього.

Відповідно до ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Згідно з приписами ст.13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.44, 51, 89, 121-127, 130, ст.139, ч.3 ст.154, ч.2 ст.156, ст.ст.173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст.185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу.

Враховуючи приписи вказаних норм, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку та вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.121-127 КУпАП. До вказаних осіб можуть бути застосовані заходи впливу, однак це не обов`язок суду, а право із урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника.

Крім того, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається,що уповноважена особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не ознайомила неповнолітнього ОСОБА_1 зі спеціальним правом, визначеним у ст.270 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники). Законні представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу (ч.3 ст.270 КУпАП).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення випливає, що працівниками поліції було проведено бесіди та складено протокол на неповнолітню особу без участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Отже, є достатньо підстав вважати, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративні правопорушення було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист. Установивши, що поліцейський спілкується з неповнолітнім, він був зобов`язаний забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст.270 КУпАП, ч.2 ст.33 Закону України "Про національну поліцію" цього не зробив.

Вказані порушення визнані судом такими, що впливають на суть вчинених правопорушень та прийнятого рішення по суті.

Згідно вимог ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п.7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, насамперед увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника. При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника незалежно від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Уповноважена особа,що складала протокол про адміністративне правопорушення, не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного, так і міжнародного, зокрема, Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі.

З огляду на викладене, вважаю, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Такі висновки були зроблені Хмельницьким апеляційним судом в аналогічній справі №686/7585/24 в постанові від 19 серпня 2024 року.

Отже, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, за відсутності допустимих доказів обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена, тому провадження у справі підлягає закриттю з мотивів та підстав, викладених вище.

Вважаю, що доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є об`єктивними, а тому відповідно до вищевикладеного в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, що відповідно до ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

В притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовити, а провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складуадміністративного правопорушення - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя (підпис) Ю. В. Шаєнко