Справа № 489/9796/25
Провадження № 3/489/2394/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

23 грудня 2025 року місто Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, що надійшла з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколом проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08.09.2025 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №525648 від 27.11.2025 ОСОБА_1 інкримінується, що 27.11.2025 о 22.36 год. в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 74, він, керуючи транспортним засобом "PEUGEOT 508", д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук), в порушення вимог п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у КНП «МОЦПЗ» МОР, що вчинено повторно потягом року.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судовою повісткою, по телефону та оголошенням на сайті судової влади. Таким чином, судом вжито всіх можливих та вичерпних заходів для своєчасного виклику особи до суду. При складенні протоколу був відсутній.

Дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; переглянувши відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського; довідки УПП в Миколаївській області), суддя дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Із ст. 245 КУпАП слідує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Комплексний аналіз положень статей 254, 256 КУпАП свідчить про те, що підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення в її присутності з метою забезпечення прав такої особи на ознайомлення із змістом протоколу (суттю пред`явленого їй звинувачення), а також можливістю надати нею пояснення та скористатися іншими, гарантованими статтею 268 КУпАП, правами.

Всупереч процитованому, протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушеннями вищевказаних положень законодавства, а саме: із змісту протоколу слідує, що в ньому відсутні підписи особи про ознайомлення з протоколом та її процесуальними правами, а також наявні записи про те, що особа від підписів відмовилася.

Також факт складення протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності особи підтверджується доданими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудного реєстратора поліцейського, на яких зафіксовано факт керування невідомою особою транспортним засобом, її відмова від огляду на стан сп`яніння та складення протоколу без її участі, а також не ознайомлення її зі змістом протоколу і невручення його копії.

Вказані відеозаписи, у свою чергу, підтверджують, що протокол про адміністративне правопорушення складався саме за відсутності особи та спростовують факт її ознайомлення зі змістом складеного відносно неї протоколу та гарантованими їй положеннями КУпАП процесуальними правами, а також їй не була вручена копія протоколу, внаслідок чого вона була позбавлена права бути обізнаною про порушення відносно неї справи про притягнення до адміністративної відповідальності, щоб мати змогу захищатися від висунутого їй звинувачення, користуючись наданими їй законом правами, зокрема викласти свої пояснення та заперечення проти протоколу та інкримінованого правопорушення.

Таким чином, встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, внаслідок чого були порушені її права, тобто протокол складений з порушенням вимог статей 254, 256 КУпАП, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, внаслідок чого такий протокол не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за інкриміноване їй діяння.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням. При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Поряд з тим, з доданих відеозаписів вбачається, що поліцейським перед пропозицією особі пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не було встановлено відомості про таку особу, оскільки на відеозаписах зафіксовано лише тулуб особи (без обличчя), та остання не називала своє прізвище, ім`я та по батькові, а також не надавала поліцейському документ, який посвідчує її особу. Вказані обставини, у свою чергу, з урахуванням того, що протокол був складений без особи та його копія не була їй вручена, викликає обґрунтовані сумніви в тому, що особою, яка керувала транспортним засобом та відмовилася від огляду на стан наркотичного сп`яніння, є саме ОСОБА_1 , у зв`язку з чим існує ризик притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка в дійсності не вчиняла інкримінованого протоколом правопорушення.

При цьому, суд позбавлений можливості ідентифікувати зафіксований відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського силует невідомого чоловіка, саме як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки під час спілкування з невідомим чоловіком, поліцейський не встановлював анкетні дані вказаної особи та не зафіксував її обличчя, а також не додав до протоколу копію документу із фотозображенням особи, яке б відповідало тій особі, яка керувала транспортним засобом та щодо якої складено протокол.

Крім того, з аналізу положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, вбачається, що підставою для висловлення поліцейським вимоги особі пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння є виявлення в неї ознак такого сп`яніння.

Однак, зазначені поліцейським у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук) не зафіксовані на відеозаписах з нагрудного реєстратора поліцейського.

Навпаки, на відеозаписах зафіксовано, що під час спілкування з особою, відносно якої складений протокол, поліцейський назвав, що вбачає у неї ознаки сп`яніння: бліде обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, та поведінка, що не відповідає дійсності, тобто в ході судового розгляді встановлена суперечність ознак наркотичного сп`яніння в особи, які поліцейський назвав особі під час спілкування з нею, та які в подальшому були зазначені ним у протоколі.

Поряд з тим, з відеозаписів вбачається, що під час спілкування з особою поліцейський не проводив будь-яких дій, направлених на виявлення в особи ознак наркотичного сп`яніння, вказаних у протоколі, зокрема звужені зіниці очей, що не реагують на світло, та бліде обличчя, враховуючи темний час доби та необхідність скористатися додатковим освітленням для фіксації таких ознак сп`яніння.

У свою чергу, вказана у протоколі ознака сп`яніння, тремтіння пальців рук, дослідженим відеозаписом повністю спростовується, оскільки руки особи не мали тремтіння, зокрема вираженого, що є необхідною умовою для наявності такої ознаки сп`яніння.

При цьому, поведінка особи відповідала обстановці, особа поводила себе природно, відповідала на питання поліцейських.

За такого, встановлені обставини свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів щодо наявності в особи вказаних у протоколі ознак наркотичного сп`яніння, наявність яких є обов`язковою умовою для висловлення особі вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що особа, відносно якої складено протокол, дійсно виявляла передбачені вищевказаними нормативними актами ознаки наркотичного сп`яніння та вчиняла дії, які б вказували на її ухилення від проходження законного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, для пропозиції проходження якого були відсутні підстави через відсутність в особи будь-яких передбачених законом ознак наркотичного сп`яніння. Тому у посадової особи органу національної поліції були відсутні передбачені законом підстави для складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вимога про проходження якого була висловлена особі з порушенням вимог вищевказаних нормативних актів.

Вказані висновки судді узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Миколаївського апеляційного суду від 20.07.2023 у справі № 489/1555/23, відповідно до яких недоведеність наявності в особи ознак наркотичного сп`яніння не є підставою для обов`язку проходження нею огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та складення протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від такого огляду.

При цьому, висновки апеляційного суду, зроблені при розгляді справ про адміністративні правопорушення, на переконання судді, є обов`язковими для суду першої інстанції при розгляді аналогічних справ, оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», апеляційний суд надає місцевим судам методичну допомогу в застосуванні законодавства.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним достатнім доказом винуватості особи в інкримінованому порушенні, оскільки викладені у ньому обставини вчинення особою діяння мають підтверджуватися сукупністю інших належних та допустимих доказів, які підтверджують винуватість особи в інкримінованому порушенні поза розумним сумнівом, що в даній справі не доведено.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються дослідженими судом доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону і не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко