ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 12.10.2025, о 21:57 год. в м. Кременчуці по проспекту Л. Українки, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Звертає увагу про відсутність порушення ним ПДР, що слугувало б підставою для зупинки.

Вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в якій зазначено підстави зупинки керованого ним автомобіля оскаржена у передбаченому законом порядку і не може розглядатись як належний та достатній доказ його винуватості .

На думку апелянта, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою складений протокол передбачає відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння, а не з ознаками алкогольного сп`яніння, що виключає його відповідальність.

Вважає, що зібрані працівниками докази не доводять факт вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами по справі є:

протокол серії ЕПР №481549 складений 12.10.2025 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 в зв`язку з відмовою останнього від проходження огляду на стан сп`яніння,

постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла,

направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння;

рапорт працівника поліції,

записи з відеореєстратора та бодікамер працівників поліції.

Зазначені докази в своїй сукупності містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані під час апеляційного розгляду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновків районного суду та не містять підстав, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення в розумінні положень п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з відеозапису службового відеореєстратора, в автомобіля ВАЗ, який рухався в темну пору доби, працювала лише права передня фара (промінь світла був лише від неї), в зв`язку з чим автомобіль працівників поліції розпочав рух за вказаним ТЗ, який не зупиняючись на вимогу поліцейських, продовжував свій рух і був наздогнаний ними лише в дворі багатоповерхівок, після чого водій вибіг з автомобіля.

В подальшому після наздоганяння водія, службовою бодікамерою зафіксовано намагання працівників поліції поспілкуватись з ним, однак останній уникає такого спілкування, ходить кругами та в подальшому намагається зайти в під`їзд, чому перешкоджають поліцейські.

Також з відеозапису вбачається перешкода в здійсненні діяльності працівникам поліції з боку жінки, яка до цього була пасажиром автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та вчинила сварку з поліцейськими, в ході якої висловлює погрози та застосовувала нецензурну лайку.

Під час спілкування з водієм, особу якого було встановлено як ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, в зв`язку з чим було запропоновано пройти відповідний огляд, на що останній протягом тривалого часу постійно запитував «За що мене зупинили?», «Я нічого не нарушав».

В подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, що стало підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з порушенням водієм п. 2.5 ПДР.

Як вже зазначено вище, адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконної зупинки транспортного засобу спростовуються матеріалами справи, оскільки як зазначено було вище підставою для зупинки була непрацююча в режимі ближнього світла ліва передня фара, що було розцінена працівниками поліції як технічна несправність системи освітлення транспортного засобу.

При цьому, працівником поліції була повідомлена норма ЗУ «Про поліцію», а саме п. 2 ст. 35, яка стала підставою для зупинки авто під керуванням ОСОБА_1 .

Факт оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в порядку адміністративного судочинства не спростовує факт вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта про те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою складений протокол, передбачає відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння, а не з ознаками алкогольного сп`яніння, що виключає його відповідальність є хибними, оскільки норми ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачають як відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння, передачу керування особі в стані сп`яніння так і відмову в проходженні огляду на стан сп`яніння, що і було зафіксовано працівниками поліції в протоколі, а саме відмова від проходження огляду.

Звертає на себе увагу те, що зміст апеляційної скарги містить посилання об`ємом в 14 стор. на різноманітну судову практику судів України щодо притягнення осіб до відповідності за ст. 130 КУпАП, що не може розцінюватись як правозастосовне джерело при розгляді справ з подібними правопорушеннями.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття їх до уваги, оскільки твердження апелянта спростовуються зібраними по справі доказами в їх сукупності, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не заслуговують на увагу.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.

Порушень законодавства, які ставили-б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна