Справа №443/1529/25
Провадження №3-зв/443/11/25
ПОСТАНОВА

іменем України

18 грудня 2025 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., розглянувши заяву адвоката Мар`яш Лілії Валеріївни подану в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Жидачівського районного суду Львівської області Павліва Андрія Івановича від розгляду справи №443/1529/25,

встановив:

17.12.2025 адвокат Мар`яш Л.В. подала заяву у якій просить задовольнити відвід судді Жидачівського районного суду Львівської області Павліва А.І..

В обґрунтування заявленого відводу покликається на те, що Жидачівським районним судом Львівської області в складі судді Павліва А.І. здійснюється розгляд справи №443/1529/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Захисником ОСОБА_1 адвокатом Мар`яш Л.В. було подано ряд клопотань по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , клопотання про виклик поліцейського, клопотання про витребування повного відеозапису, клопотання про оголошення перерви для підготовки кінцевої правової позиції. Всі подані клопотання сторони захисту були спрямовані на повне та всебічне з?ясування всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки складені адміністративні матеріали містять значну кількість процесуальних порушень та недоліків. Проте, в судовому засіданні 17.12.2025 суддя Павлів А.І. відмовив в задоволенні всіх без винятку клопотань сторони захисту без належного правового обгрунтування. Відмовивши в задоволенні всіх клопотань сторони захисту, суддя позбавив сторону захисту права на доступ до правосуддя та права на справедливий розгляд справи об?єктивним та безстороннім судом. Таким чином, поведінка судді, яка спрямована на порушення прав та свобод учасників справи, порушення суддею приписів чинного законодавства та основоположних принципів та засад судочинства, та зокрема принципу правової визначеності, є грубим нехтуванням гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Вказані захисником відомості є тими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості та безсторонності судді по даній справі. Така поведінка судді Павліва А.І. перешкоджає належному та справедливому розгляду даної справи незалежним і безстороннім судом, як це гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина, прийнятою 04.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997 та набрала чинності 11.09.1997, та викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості особи, яка здійснює правосуддя. Зважаючи на порушення суддею прав ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, вважаю, що не забезпечивши достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу безсторонності судді, неможливо досягти дієвості судового розгляду при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, через що наявні обґрунтовані підстави для відводу судді по даній справі. Відтак, вважає, що суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І. не може здійснювати правосуддя в даній справі, оскільки подальша його участь в судовому розгляді перешкоджатиме належному та об`єктивному вирішенню даної справи та надалі порушуватиме права ОСОБА_1 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на доступ до правосуддя.

Заявник ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мар`яш Л.В. будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу та телефонограмою, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І. в судове засідання не з`явився. Подав заяву у якій просить слухати справу у його відсутності.

Дослідивши заяву про відвід судді, приходжу до такого висновку.

Пунктом 4 рішення № 34 Ради суддів України від 08.06.2017 року надане роз`яснення, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Оскільки, Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або суддею самовідвід, а відповідно, і не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід), суд вважає, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і розгляд заяви про відвід необхідно провести за правилами, закріпленими в КПК України, а саме статтей 75,81 КПК України, якими врегульоване вказане питання, з урахуванням положень КУпАП.

Відповідно до п.4 ч.1ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

За ч.1ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відвід повинен бути вмотивованим (ч.5 ст. 80 КПК України).

Розглядаючи дане клопотання про відвід, суддя бере до уваги, що для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу клопотання про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

У справі «Білуха проти України» (пункт 49 рішення від 09 листопада 2006 року) ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. За об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий та його склад, умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зазначену позицію закріплено у рішенні Великої Палати Верховного суду у справі №908/137/18 від 04.02.2020 згідно якої вказано, що для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).

Доводи представника заявника, викладені у заяві про відвід, зводяться до незгоди з процесуальними діями (рішеннями) судді та не свідчать про необ`єктивність або упередженість судді, тобто заявником не доведено наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Суб`єктивне ставлення представника заявника до процесуальних рішень судді не є законною підставою для усунення такого судді від розгляду справи.

З огляду на викладене, заява про відвід судді Павліва А.І. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 75, 80-81 КПК України, ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

постановив :

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Мар`яш Лілії Валеріївни подану в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Жидачівського районного суду Львівської області Павліва Андрія Івановича від розгляду справи №443/1529/25.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Г. Равлінко