ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 рокум. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Глос М.Л.,

за участю секретаря Сороченко М. О.,

особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Короля В. Р.,

представника потерпілого Зябкіна В. В.,

розглянувши адміністративний матеріал, направлений з Департаменту патрульної поліції УПП у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є фізичною особою-підприємцем, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

24.08.2025 року о 22:28 год. на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Свободи та Мироносицької у м. Харкові, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Geely MR, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі по вул. Мироносицькій, всупереч вимогам п. п. 16.11 Правил дорожнього руху України (далі Правила, ПДР), не надала дороги автомобілю ЗАЗ TF 698 К, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по головній дорозі по вул. Свободи. Внаслідок зазначеного порушення сталося зіткнення транспортних засобів, автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала і повідомила суду такі обставини. 24.08.2025 року пізно ввечері вона, керуючи автомобілем Geely MR, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухалася у м. Харкові по вул. Мироносицькій. Їхала разом із пасажиркою подругою ОСОБА_3 та її маленькою дитиною. Наблизившись до перехрестя з вул. Свободи, вона, рухаючись другорядною дорогою, зупинилася, щоб пересвідчитися у відсутності інших транспортних засобів. Побачила, що по головній дорозі наближається автомобіль потерпілого на відстані приблизно 50 м. З урахуванням свого досвіду керування транспортними засобами була впевнена, що встигне безпечно перетнути перехрестя і розминутися з ним, тому почала рух. Однак на середині дороги автомобіль ЗАЗ TF 698 К прискорив рух, і сталося зіткнення транспортних засобів. Тілесних ушкоджень вона і пасажири не отримали, проте ОСОБА_3 ледь встигла ухилитися від уламків скла. Зазначила, що водій ОСОБА_2 не гальмував і не вживав жодних заходів для уникнення ДТП, хоча мав можливість це зробити. Водночас вона, наближаючись до перехрестя, бачила знак «Дати дорогу», достеменно усвідомлювала, що рухається по другорядній дорозі, а автомобіль ЗАЗ TF 698 К по головній, і відповідно, що потерпілий має законну перевагу у русі. Об`єктивних перешкод пропустити цей транспортний засіб у неї не було. Разом із тим, наголосила, що, на її думку, інший учасник ДТП повинен був обов`язково гальмувати, адже по ходу його руху попереду був пішохідний перехід і багато інших транспортних засобів. Вважає, що якби ОСОБА_2 завчасно знизив швидкість, зіткнення автівок вдалося б уникнути.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала такі пояснення. 24.08.2025 після 22 год. вона разом зі своєю дитиною та подругою ОСОБА_1 на автомобілі останньої марки Geely MR, державний номерний знак НОМЕР_2 , їхала по вул. Мироносицькій у м. Харкові, за кермом була ОСОБА_1 . Пам`ятає, що при наближенні до перехрестя з вулицею Свободи вони бачили автомобіль ЗАЗ TF 698 К, який рухався по головній дорозі спочатку з невеликою швидкістю, а на середині дороги почав прискорюватися, і стрімко сталося зіткнення транспортних засобів. Вона встигла ухилитися від уламків скла. Чи був перед перехрестям знак «Дати дорогу», не може повідомити, оскільки, будучи пасажиркою, не звертала на це уваги. Проте чітко пригадує, що ОСОБА_1 почала рух через перехрестя, оскільки автомобіль потерпілого на той час знаходився досить далеко, і вони обидві були впевнені, що встигнуть з ним розминутися.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у судовому засіданні висловив позицію про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Акцентував увагу на тому, що інший учасник ДТП водій ОСОБА_2 був у змозі завчасно виявити небезпеку для свого руху перетин перехрестя автомобілем Geely MR, і відповідно до вимог п. 12.3 Правил вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу для уникнення зіткнення автомобілів. На думку сторони захисту, за умови вжиття потерпілим відповідних заходів ДТП вдалося б запобігти. З огляду на викладене захисник просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Представник потерпілого у судовому засіданні висловив позицію про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення. Наголосив на тому, що ОСОБА_2 , перетинаючи перехрестя по головній дорозі, мав законну перевагу у русі і був вправі розраховувати, що й інші учасники дорожнього руху дотримуються Правил. Разом із тим, щодо потерпілого не складався протокол про адміністративне правопорушення, і суд не має процесуальних підстав у межах даної справи вирішувати питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_2 у настанні ДТП та її наслідків. З наведених підстав просив визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накласти адміністративне стягнення у межах санкції відповідної правової норми.

Зазначені у протоколі факт і обставини ДТП підтверджені дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, згідно із рапортом слідчого слідчого управління ГУ НП в Харківській області Айдінова К. 24.08.2025 року о 22:28 на перехресті вулиць Мироносицької та свободи у м. Харкові водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Geely MR, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги у русі та допустила зіткнення з автомобілем ЗАЗ TF 698 К, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку і був доставлений до військового шпиталю. Оскільки спричинені потерпілому тілесні ушкодження за ступенем тяжкості є легкими, підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КУпАП, до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає (а. с. 3).

У протоколі огляду та на схемі місця ДТП, які ОСОБА_1 підписала без жодних зауважень чи застережень, з фототаблицями зафіксовано дорожню обстановку, у тому числі наявність перед в`їздом на перехрестя по вул. Мироносицькій по ходу руху автомобіля Geely MR знака «Дати дорогу», слідову картину, розташування транспортних засобів на проїзній частині, а також характер їх пошкоджень (а. с. 411).

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила факт підписання протоколу огляду та схеми місця ДТП, однак заперечила зазначені у протоколі відомості у тій частині, що дорожнє покриття було мокрим, зазначивши, що насправді воно було сухим. У решті наведених у відповідних документах відомостей не оспорювала.

Під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_1 надала працівникам поліції пояснення, за змістом аналогічні даним у судовому засіданні (а. с. 22).

Потерпілий ОСОБА_2 у своїх поясненнях, наданих під час документування ДТП, повідомив такі обставини. 24.08.2025 року приблизно о 22:05 він, керуючи автомобілем ЗАЗ TF 698 К, державний номерний знак НОМЕР_3 , рухався по вул. Свободи у м. Харкові. Перетинав перехрестя з вулицею Мироносицькою по головній дорозі, однак водій автомобіля Geely MR, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухалася другорядною дорогою, не надала йому переваги у русі, і внаслідок цього сталося зіткнення транспортних засобів (а. с. 13).

Згідно із висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції від 09.09.2025 року, на підставі акту медичного огляду водія ОСОБА_1 № 1978 від 25.08.2025 року ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння у неї виявлено не було (а. с. 21).

З огляду на зазначене ОСОБА_1 не ставиться за провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім цього, у судовому засіданні було досліджено консультаційний висновок № 18593 від 24.08.2025 року щодо спричинення ОСОБА_2 травм у виді струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, направлення його для подальшого обстеження та лікування у шпиталь МВС (а. с. 19).

Проте дані цього документа не стосуються предмету доказування у справі, оскільки заподіяння потерпілому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не охоплюється об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оцінюючи встановлені у ході судового розгляду обставини, суд керується такими нормами процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як унормовано у п. 16.11 Правил, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

На підставі долучених до матеріалів справи і досліджених у судовому засіданні доказів беззаперечно встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Свободи та Мироносицької дорога по вул. Мироносицькій, по якій рухалася ОСОБА_1 , є другорядною, а дорога по вул. Свободи, по якій рухався ОСОБА_2 , головною. Перед наближенням до перехрестя на вул. Мироносицькій, по ходу руху автомобіля Geely MR, встановлено знак «Дати дорогу», що зафіксовано на підписаній ОСОБА_1 схемі огляду місця ДТП. Наведених фактів учасники судового процесу, у тому числі зі сторони захисту, не оспорюють.

Отже, потерпілий ОСОБА_2 , перетинаючи перехрестя, мав законну перевагу у русі і відповідно до п. п. 1.4 ПДР був управі розраховувати, що й інші учасники руху виконують ці Правила.

Хибна оцінка ОСОБА_1 дорожньої обстановки помилкове переконання, що транспортний засіб, який наближається по головній дорозі, досить далеко, і вона встигне проїхати перехрестя, не виконуючи вимог п. 16.11 Правил, не звільняє водія від юридичної відповідальності за власні дії.

Оцінюючи доводи сторони захисту на предмет винуватості у настанні ДТП іншого учасника, суд виходить із такого.

Дійсно, сама наявність у водія ОСОБА_2 нормативно встановленої переваги в русі не звільняла його від обов`язку дотримуватися вимог п. 12.3 Правил при виникненні небезпеки або перешкоди, які він об`єктивно спроможний був виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. В аналогічній ситуації за наявності у водія технічної можливості вжити відповідних заходів і невжиття їх, що також перебувало б у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП, не виключено притягнення до відповідальності обох її учасників і того, котрий, усупереч вимогам Правил, не надав дороги, і того, який в аварійній ситуації, що виникла, не виконав необхідних і можливих дій для запобігання зіткненню транспортних засобів.

За умови доведеності порушення потерпілим наведених вище та/або інших вимог ПДР, що також стало б однією з причин ДТП, факт відповідної поведінки та її наслідки могли б бути матеріальною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Водночас обов`язковою процесуальною підставою реалізації такої відповідальності у судовому порядку є протокол про адміністративне правопорушення, який складений саме щодо цієї особи і є предметом розгляду суду згідно з ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП. Керуючись ст. 280 цього Кодексу, суд вирішує, чи вчинила адміністративне правопорушення особа, щодо якої складено протокол, за наведених у ньому обставин і чи правильно кваліфіковані дії цієї особи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, враховуючи процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності і зміст адміністративних стягнень, які можуть бути досить обтяжливими для людини і становити істотне втручання у її конвенційні права, норми КУпАП носять карний кримінально-правовий характер, а справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними і підпадають під гарантії справедливого судового розгляду, встановлені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (зокрема, рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п. п. 21-22).

За своїм змістом протокол про адміністративне правопорушення подібний до обвинувального акта у кримінальному провадженні як документа, в якому викладається офіційне твердження уповноваженого органу держави про вчинення особою правопорушення з зазначенням фактичних обставин його скоєння, юридичного формулювання обвинувачення і правової кваліфікації діяння. З огляду на викладене суд вважає за можливе застосувати у справі про адміністративне правопорушення за аналогією правила статті 337 Кримінального процесуального кодексу України щодо меж судового розгляду розгляду справи лише стосовно особи, якій пред`явлено звинувачення, і лише у межах висунутого обвинувачення.

Виходячи з наведеного суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, не вправі вирішувати питання про винуватість чи невинуватість у скоєнні проступку іншої особи, стосовно якої протокол про адміністративне правопорушення не складався або не розглядається у межах даного провадження, а також про наявність чи відсутність у діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознак іншого правопорушення, яке не ставиться їй за провину згідно із протоколом. Вчинення таких дій означало б виконання судом невластивої йому функції і перебирання на себе процесуальної компетенції сторони обвинувачення (органу, уповноваженого складати протокол про адміністративне правопорушення), що є несумісним з установленими у ст. 6 Конвенції гарантіями справедливого судового розгляду.

Отже, суд не має повноважень вирішувати питання про винуватість чи невинуватість у настанні ДТП та її наслідків потерпілого ОСОБА_2 , і відповідно - про наявність або відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо цієї особи не складався.

Водночас, на переконання суду, наявність чи відсутність у потерпілого технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів не впливає на юридичну оцінку дій ОСОБА_1 . Адже першопричиною виникнення аварійної ситуації, що призвела до ДТП, було порушення нею п. 16.11 Правил ненадання водієві ОСОБА_2 , котрий наближався до перехрестя нерівнозначних доріг по головній дорозі, законної переваги в русі.

Висловлені ОСОБА_1 у судовому засіданні зауваження щодо змісту протоколу огляду місця ДТП у частині стану дорожнього покриття не стосуються обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у її діях складу інкримінованого проступку.

За підсумками аналізу й оцінки зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікує її дії за ст. 124 КУпАП як недотримання водієм правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, зокрема, відсутність даних, які б підсилювали його тяжкість порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною правовою нормою.

Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_1 , котра займається суспільно корисною працею, до адміністративної відповідальності у судовому порядку притягується вперше.

Передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП обставин, які би пом`якшували чи обтяжували адміністративну відповідальність, у справі не встановлено.

З огляду на відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність чи підвищували тяжкість скоєного у межах даної правової кваліфікації, те, що скоєним проступком не завдано тяжкої шкоди, і ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше, суд вважає за можливе застосувати щодо неї у межах санкції ст. 124 КУпАП альтернативне більш м`яке стягнення у виді штрафу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі накладення на особу адміністративного стягнення суд стягує з неї у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 247, 283, 284 КУпАП України,

ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати ОСОБА_1 штрафу у розмірі 850 грн. протягом 15 днів з дня вручення їй постанови з неї підлягатиме стягненню подвійний розмір штрафу у сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя М. Л. Глос