Справа № 553/2921/25
Провадження № 3/553/772/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.12.2025м. Полтава

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М., за участю секретаря судових засідань - Макаренка Я.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Горбенка П.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Павлограді Дніпровської області, є громадянином України, військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

06.07.2025, о 00 год. 42 хв., в м. Полтаві, по вул. Олександра Бідного, 1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на порушення п. 2.9А ПДР України, керував транспортним засобом Chevrolet Epica, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager ARLM-0457 результат: 0, 29‰, тест 469.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не заперечуючи факту керування в стані сп`яніння 06.07.2025 о 00:42 год, пояснив, що 05.07.2025 він приїхав із зони бойових дій в частину, увечері вживав пиво, будучи впевненим, що до ранку він буде відпочивати. Близько опівночі йому зателефонував ОСОБА_2 , який на той час був командиром взводу та повідомив про необхідність виїхати з частини за наказом командира роти, забрати його, бо зламався автомобіль. На виконання розпорядження командира, він поїхав за вказаним місцем, забрав командира та, повертаючись, був зупинений працівниками поліції. Він повідомив, що є військовослужбовцем, але працівники поліції не викликали ВСП, склали протокол. Просив також не позбавляти його прав керування транспортними засобами, оскільки він залучається до керування важкою технікою, у тому числі тралами, які доставляють великогабаритну військову техніку для виконання бойових завдань.

Від захисника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що працівники поліції, встановивши під час зупинки ОСОБА_1 , що він є військовослужбовцем, зобов`язані були викликати уповноважену особу ВСП у ЗСУ, який і мав би проводити огляд ОСОБА_1 у відповідності до ч.ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП. Проте, працівниками поліції не був дотриманий установлений законом порядок, тому, на думку захисника, вся процедура огляду ОСОБА_1 є недійсною, а протокол складений з порушенням матеріальних та процесуальних норм.

Окрім того, просив суд, у разі визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, врахувати характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, застосувати аналогію закону, і, відповідно до положень ст. 69 КК України, застосувати стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_2 пояснив, що він та ОСОБА_1 є військовослужбовцями, які проходять військову службу у в/ч НОМЕР_1 . 06.07.2025 він був в наряді черговим по парку, коли зателефонував командир роти та запитав чи є вільний водій, щоб його забрати, оскільки службове авто зламалося. Він згадав про ОСОБА_1 , зателефонував йому і попросив поїхати забрати командира. Просив врахувати, що ОСОБА_1 характеризується позитивно, будь-яких питань до нього не було.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.

За частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно має ґрунтуватися на обставинах установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах (стаття 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Положеннями пункту 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 19 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за вказаних обставин підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 06.07.2025 серії ЕПР1 № 382729, в якому викладено обставини правопорушення (а. с. 1);

- карткою обліку адміністративного правопорушення від 06.07.2025 (а. с. 2);

- результатами проведеного 06.07.2025, о 00 год. 48 хв., тесту за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, прилад ARLМ-0457, результат огляду на стан сп`яніння позитивний, 0,29‰ (а. с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений за допомогою Alcotest 7510 ARLМ-0457, у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя, результат огляду на стан сп`яніння позитивний, 0,29 ‰ (а. с. 4);

- довідкою ВАП УПП в Полтавській області від 07.07.2025 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом року (а. с. 5);

- даними відеозаписів з боді-камери (а. с. 6).

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду доказами.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Стосовно тверджень захисника про порушення порядку проведення огляду працівниками поліції на стан алкогольного сп`яніння, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 266-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до частини 3 статті 266-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Згідно відеозапису події, що мала місце 06.07.2025, убачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з керуванням транспортним засобом в комендантську годину.

Виявивши у водія ознаки алкогольного сп`яніння та повідомивши його про це, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився. Після продуття алкотестера, ОСОБА_1 погодився з його результатами. При цьому, відеозаписом підтверджується перебування в салоні автомобіля декількох осіб, серед яких, за твердженням ОСОБА_1 , був командир роти, який не повідомив працівників поліції про те, що військовослужбовець перебуває на службі та виконує розпорядження командира.

Поряд з тим, як було встановлено під час розгляду справи та повідомив сам ОСОБА_1 , він керував власним авто. Допитаний свідок ОСОБА_2 вказав, що виконувалося прохання командира.

З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 перебував поза межами території будь-якої військової частини та не виконував в той час жодних військових обов`язків.

Будь-яких інших документів, окрім долучених до матеріалів справи службової характеристики ОСОБА_1 , посвідчення УБД та грамот про нагородження, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, не надано, а матеріали справи їх не містять.

Дійсно, в процесі спілкування, ОСОБА_1 повідомляв про проходження ним служби, проте він був зупинений як звичайним водій, керував цивільним транспортним засобом, а тому в цій частині доводи захисника щодо порушення процедури огляду водія, є необґрунтованими та такими які не відповідають вимогам закону.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Дії працівників патрульної поліції повністю відповідали закону і підстав для закриття провадження з цих підстав у суду відсутні.

Крім того, водій або його захисник не були позбавлені можливості оскаржити дії патрульного до суду, проте таким правом сторона захисту не скористалась.

Показання як ОСОБА_1 , так і свідка суд вважає направленими на уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Оцінивши наявні у справі докази, в діях ОСОБА_1 вбачаю склад керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачено відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Клопотання сторони захисту про не призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він є військовослужбовцем та виконує бойові завдання, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Разом з цим, за змістом частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, приписами абзацу 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 встановлено, що позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зокрема ст.130 КУпАП, можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення.

Будь-якої можливості накладення більш м`якого стягнення за такі правопорушення цей Кодекс не надає, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені частиною 1 статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення виключно у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

З огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та право керування йому потрібно для виконання своїх службових обов`язків, не можуть слугувати підставами для задоволення клопотання сторони захисту з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік, а також, відповідно до статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", стягнути з нього судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк сплати штрафу не пізніш як через 15 днів з дня отримання копії постанови.

У разі несплати штрафу у вказаний строк особою, яку притягнуто до відповідальності, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір (стягувач: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 (шістсот п`ять) грн 60 к.

Постанова суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя Ю.М. Подмаркова