Номер провадження 33/816/596/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Д.С., розглянувши у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шевченка Д.С на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами за те, що 05 грудня 2024 року о 23 год 14 хв в м. Суми по вул. 2-га Залізнична, 22, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager Alcotest 6810, та прослідувати у заклад охорони здоров`я КНП СОР ОКМЦСНЗ для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, категорично відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Шевченко Д.С. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року, а провадження у даній справі закрити, а у разі, якщо апеляційний суд не встановить для цього підстав, змінити рішення суду першої інстанції в частині накладення на його підзахисного адміністративного стягнення та призначити останньому лише штраф без позбавлення права керування транспортним засобом.

Вимоги поданої апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не було враховано, що докази того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, був зупинений та повідомлений працівниками поліції про причини такої зупинки відсутні. При цьому, факт відсутності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 є логічним, оскільки останній ним взагалі не керував так як перебував пасажиром при виконанні завдання свого командира, пересів на водійське місце тимчасово без наміру керування, а транспортний засіб тривало перебував у нерухомому стані. Дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , письмовими поясненнями безпосереднього водія автомобіля ОСОБА_3 , а також письмовими поясненнями та довідкою капітана ОСОБА_4 від 22 січня 2025 року. За відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП, останній не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення і не може нести відповідальність.

Крім того, апелянт зазначає, що усіма матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , є діючим військовслужбовцем Збройних Сил України, тобто виконує обов`язки військової служби, проте, проведення його огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління ВСП у ЗСУ або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, у порядку, як встановлено ст. 266-1 КУпАП, а тому, додані до протоколу докази слід визнати недопустимими, як такі, що отримані з порушенням визначеного законом порядку.

Також, захисник наголошує, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом фактично паралізує не тільки його особисту військову службу, але й решти військовослужбовців, а тому, з урахуванням висновків, зазначених Конституційним Судом України, враховуючи особу останнього, що він є водієм-електриком, має досвід бойового водія, згідно наданої командира його підрозділу ОСОБА_4 , наявні підстави для застосування у даній справі аналогії закону, а саме, ст. 69 КК України щодо не накладення на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, захисник Шевченко Д.С. подав до суду клопотання, в якому просив зупинити розгляд даної справи до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

У призначене судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, однак присутній в судовому засіданні захисник Шевченко Д.С. не заперечував щодо здійснення апеляційного розгляду за відсутності його підзахисного.

А тому, доповівши зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та клопотання про зупинення провадження у справ, заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С., який свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в судове засідання 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, в письмових поясненнях свою вину не визнавав та пояснював, що він не керував транспортним засобом, а знаходився в ньому в якості пасажира, пересів на водійське сидіння після зупинки транспортного засобу, а водієм Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 був ОСОБА_3 .

У свою чергу, захисник Шевченко Д.С., який був присутній під час розгляду справи, підтримав пояснення свого підзахисного та зазначив, що ОСОБА_1 не їхав, транспортний засіб Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 був у нерухомому стані, що свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Також, захисник посилався і на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 як військовослужбовця повинен був проводитися в порядку ст. 266-1 КУпАП.

Проте, незважаючи на таку позицію як захисника, так і ОСОБА_1 , винуватість останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, була встановлена суддею суду першої інстанції з врахуванням зібраних у справі доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 189595 від 05 грудня2024 року, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я від 05 грудня2024 року та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складеного адміністративного матеріалу.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом, і саме його даними, підтверджується рух транспортного засобу Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 , у комендантську годину, під час якої заборонено перебувати на вулицях та в громадських місцях, в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України і діє на даний час. У зв`язку з недотриманням водієм вказаного автомобіля встановлених заборон, поліцейські Національної поліції України, згідно покладених на них обов`язків, зупинили вказаний автомобіль з метою з`ясування у водія обставин, які стали для цього підставою та для перевірки документів. Даним автомобілем, як було встановлено, керував ОСОБА_1 , під час спілкування з яким, поліцейські виявили ознаки сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, що стало підставою для пропозиції пройти огляд на визначення такого стану у встановленому законом порядку, а саме, на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager чи у медичному закладі.

Від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився, що і стало підставою для складання відносно нього протоколу ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, на спростування доводів захисника, апеляційний суд зауважує, що вказаним відеозаписом не підтверджується те, що ОСОБА_1 заперечував керування транспортним засобом та вказував, що водієм була інша особа, а саме ОСОБА_3 .

Крім того, апеляційний суд зауважує, що після складання працівниками поліції протоколу, ОСОБА_1 було оголошено його зміст, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про час, день та місце розгляду справи, запропоновано останньому підписати вказаний протокол та скласти в ньому свої пояснення чи заперечення. ОСОБА_1 підписав вказаний протокол, і жодних заперечень щодо вказаних в ньому обставин, не склав, а лише зазначив, що пояснення надасть у суді.

При цьому, на спростовування доводів захисника щодо порушення процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зауважує, що з врахуванням того, що останній керував транспортним засобом у по вул. 2-га Залізнична, тобто, поза межами території будь-якої військової частини, був у цивільному одязі і жодним доказом не підтвердив, що на час зупинки виконував обов`язки військової служби, такий огляд та складання відносно нього адміністративного матеріалу саме правниками поліції було цілком правомірним і для проведення такого огляду представниками ВСП у порядку, визначеному ст. 266-1 КУпАП, підстав не було.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що підтвердженням того, що 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 виконував бойове завдання є належним чином оформлені наказ командира військової частини, в якій проходить військову службу останній, чи безпосереднього його командира, або витяг з такого наказу, які в матеріалах справи відсутні, а вважати належним доказом зазначеного письмові пояснення командира ОСОБА_4 , на які посилається захисник, підстави відсутні.

Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та незаконність притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, захисником в апеляційній скарзі не наведено і під час апеляційного перегляду даної справи таких обставин встановлено не було.

Що стосується доводів захисника про застосування у даному випадку аналогії права з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, то апеляційний суд зауважує, що такі доводи, у даному випадку, є безпідставними, з врахуванням наступного.

Відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

У свою чергу, ЄСПЛ, дійсно, неодноразово звертав увагу на недосконалість законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, поширивши тим самим певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

При цьому, виходячи із системного аналізу законів України, в тому числі і КУпАП, а також усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення питання накладення на особу адміністративного стягнення, гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не поширюються, оскільки прогалини у законодавстві України про адміністративні правопорушення у цій сфері немає, і про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання мова не йде, що у свою чергу не надає можливості застосувати аналогію закону, як просить захисник у поданій апеляційній скарзі.

Апеляційний суд зауважує, що санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко визначено, що на осіб, які дане правопорушення вчинили, зокрема, накладається штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

За встановлених обставин винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, стягнення на останнього було вірно накладено суддею з врахуванням діючого законодавства, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, і таке стягнення є безальтернативним.

Щодо вимоги захисника Шевченка Д.С. про зупинення провадження до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не був позбавлений можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, при цьому, він має захисника адвоката Шевченка Д.С., який представляє його інтереси, подав апеляційну скаргу на прийняте рішення що свідчить про те, що ОСОБА_2 належним чином забезпечив свій захист.

З врахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для зупинення провадження у вказаній справі відсутні, і у задоволенні вимог захисника Шевченка Д.С. клопотанні про зупинення провадження, на підставі ч. 1 ст. 335 КПК України, також, слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику Шевченку Д.С. у задоволенні клопотання про зупинення даного провадження.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Шевченка Д.С. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.