Номер провадження 23-з/816/250/25 Суддя-доповідач Криворотенко В. І.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Криворотенко В. І. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми заяву судді Філонової Ю.О. про самовідвід у розгляді апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Служенко О.В. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2025 року закрито провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 32).

12 листопада 2025 року представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Служенко О.В. подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2025 року відносно ОСОБА_2 , прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та притягнути до адміністративної відповідальності, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік (а.с. 36-41).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13 листопада 2025 року для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 визначено суддю Сумського апеляційного суду Рунова В.Ю. (а.с. 48).

В судовому засіданні 09 грудня 2025 року захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Зацепін В.С. подав письмову заяву про відвід судді Рунова В.Ю., яку постановою Сумського апеляційного суду від 12 грудня 2025 року було задоволено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 грудня 2025 року для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно Шокуна Б.О. визначено суддю Сумського апеляційного суду Філонову Ю.О.

16 грудня 2025 року суддею Філоновою Ю.О. подано заяву про самовідвід в обґрунтування якого суддя вказала, що згідно матеріалів справи потерпіла у вказаному провадженні ОСОБА_1 працює секретарем Сумського апеляційного суду, а тому здійснення нею розгляду апеляційної скарги в справі про адміністративне правопорушення, де потерпілою є працівник Сумського апеляційного суду є неможливим, оскільки будь-який сценарій вирішення такої апеляційної скарги буде викликати сумніви в неупередженості суду, внаслідок чого буде порушено право сторін очікувати від держави справедливий суд.

Розгляд заяви про відвід було проведено без участі учасників судового розгляду, які будучи відповідно до вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП, своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду заяви про самовідвід судді, в судове засідання не з`явились, від потерпілої та її представника адвоката Служенко О.В. надійшла заява про розгляд самовідводу судді Філонової Ю.О. без їх участі. Від ОСОБА_2 та його захисника адвоката Зацепіна В.С. будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи не надійшло, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви про відвід судді у їх відсутності.

Тому перевіривши доводи заяви про відвід, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому чинні процесуальні норми КУпАП не містять положень щодо обставин, які виключають участь судді в провадженні у справі про адміністративне правопорушення, підстав для відводу/самовідводу і порядку їх вирішення.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, поширивши тим самим певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення заяви судді Філонової Ю.О. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини.

Нормами, про які йдеться мова у КПК є: ст. 75, 76, 80-82, які визначають обставини, які виключають участь судді у розгляді провадження, підстави для відводу та порядок його вирішення, зокрема у разі заявлення відводу (самовідводу) судді, якій здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу».

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, а у п. 2.5 цих принципів визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При цьому суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства і виступає мірою реалізації завдань справедливого суду. При цьому, здійснюючи розгляд справ ЄСПЛ констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги особи, яка працює в тому ж суді, де і розглядається її скарга, може викликати у стороннього спостерігача сумніви в неупередженості цього суду, внаслідок чого буде порушено право учасників судового розгляду очікувати від держави справедливий суд.

Враховуючи наведені вище обставини, застосовуючи чинне національне законодавство України, усталену судову практику ЄСПЛ щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення суб`єктивного і об`єктивного критеріїв неупередженості (безсторонності) судді, з метою виключення будь-яких побоювань стосовно безсторонності судді, що мають підґрунтя на вказаних захисником обставинах, можливих сумнівів у стороннього спостерігача (сторін судового провадження) в об`єктивності та неупередженості судді апеляційного суду, заявлений самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 245, 294 КУпАП, ст.75 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді Філонової Ю.О. про самовідвід у розгляді апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Служенко О.В. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2025 року відносно ОСОБА_2 - задовольнити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуКриворотенко В. І.