Справа № 136/2269/25
провадження №3/136/790/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника СВГ Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягуваного до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП постановою суду від 09.10.2025 справа №136/1824/25, накладено стягнення у вигляді штрафу 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік ,

за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2025 о 14:15 год., в с. Вербівка, по вул. Петра Дишлова, Вінницького р-ну, Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , повторно протягом року вчинив порушення передбачене частиною першою цієї статті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин вказаних у протоколі не визнав, суду пояснив, що він вийшов з дому до магазину, а незнайомий чоловік який рухався на транспортному засобі запропонував його підвезти, на що він погодився, хто цей чоловік та звідки йому не відомо, у подальшому працівниками поліції надано знак про зупинку транспортного засобу, незнайомець зупинився та вийшов із автомобіля у невідомому напрямку, а він залишився на пасажирському сидінні, був босий ще із дому, його пояснення що він не є водієм до уваги працівниками поліції не було взято, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння від якого він відмовився, оскільки не був водієм.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за ч.1 ст. 130 КУпАП, надано докази, які безпосередньо досліджені були судом, а саме:

- протокол про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №502356, відповідно до якого зазначено суть правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено вище;

- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка хода, останній відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 03.11.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився;

- відеозапис CD диску з нагрудної камери працівника поліції, відповідно до якого зафіксовано обставини, які підлягають доказуванню у даній справі, із змісту яких встановлено, що працівник поліції підійшов до транспортного засобу, який припаркований на узбіччі дороги, де на пасажирському сидінні була особа який представився у подальшому ОСОБА_1 , останній категорично заперечує факт керування, однак в автомобілі знаходиться сам, назвати ім`я людини, яка керувала транспортним засобом не зміг, поводив себе зухвало та грубо, в останнього виявлено працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка хода, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупини транспортного засобу або в медичному закладі відмовляється, при цьому пояснити чому в одному капці, а інший на стороні водія не спромігся, констатовано, що поблизу автомобіля та і по вулиці людей більше немає;

- постанову про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800,00 грн. Вказаною постановою підтверджено, що 03.11.2025 о 14:15 год., в с. Вербівка, по вул. Петра Дишлова, Вінницького р-ну, Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування, вказана постанова набрала законної сили;

- довідка видана начальником Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, в якій вказується, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності 09.10.2025 за ч.1 ст.130 КУпАП (у справі №136/1824/25), та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 17 000,00 грн. із позбавленням права керування ТЗ строком на 1 рік.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, а відтак виконання останнім функцій водія, така позиція не узгоджується із інформацією, що має відображення на відеозаписі, факт керування підтверджено постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, яка набрала законної сили та не оскаржена в установленому законом порядку.

У постанові Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

Матеріали справи не містять доказів неправомірності дій працівників поліції, котрі вочевидь діяли в межах наданих їм повноважень.

При цьому суд враховує, що поведінка ОСОБА_1 була явно непропорційною обставинам та свідчила про свідоме невиконання законних вимог працівників поліції. Протягом усього спілкування з ними він діяв грубо, демонстративно ігнорував встановлений порядок проходження огляду на стан сп`яніння. Такі дії суд розцінює як цілеспрямоване ухилення від проходження огляду та прояв зневаги до вимог закону.

Аналізуючи усі зібрані у справі докази, суд вважає, що вони підтверджують "поза розумним сумнівом" факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відтак виконання останнім функцій водія, отож належність до суб`єкта, який підлягає відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Невизнання вини ОСОБА_1 суд розцінює, як можливість уникнення від адміністративної відповідальності за правопорушення, яке за своєю природою є досить суворими, а його покази суперечать іншим зібраним у справі доказам, які повністю між собою узгоджуються та доповнюють один одного, тоді як поведінка та версія ОСОБА_1 про керування транспортним засобом іншим водієм, за обставин даної справи свідчить про недобросовісність його дій, оскільки ПІБ особи він не повідомляв, перевірити версію працівники поліції та суд за таких обставин позбавлені можливості.

Суд, оцінивши вищезазначені докази, в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку «поза розумним сумнівом», що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повторно вчинено протягом року.

При призначенні виду та розміру адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховується особа порушника, ступінь вини, майновий стан, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність (ст.33 КУпАП).

Згідно статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та з урахуванням особи порушника, характеру вчиненого правопорушення, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, який встановлений санкцією частини статті, за якою кваліфіковано його діяння, із застосуванням додаткового стягнення, відповідно до положень ст. 30 КУпАП.

При цьому, суд не вбачає правових підстав для застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки відомості про належність майна останньому відсутні.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 9, 23-24, 27, 33, ч. 2 ст. 130, 221, 251-252, 276, 283-284, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі ) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3(три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 к, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що відповідно до положень статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Світлана ШПОРТУН