Суддя Зайцева М. С.
Справа № 644/7991/25
Провадження № 3/644/1911/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Суддя Індустріального районного суду міста Харкова Зайцева М.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 432705 від 24.08.2025 року, 24.08.2025 року о 12:00 годині, по проспекту Героїв Харкова, 320 в м. Харкові, ОСОБА_2 керував транспортним засобом Renault Megan, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у лікаря нарколога відомився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

20.11.2025 року надійшло клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в якому останній вказав, що 24.08.2025 року він керував автомобілем Renault Megan, номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого перебували дружина та малолітні діти, на стаціонарному блок посту був зупинений працівниками поліції, які не повідомивши причину зупинки, вказали про кримську реєстрацію автомобіля, перевірили вміст багажного відділення. На запитання працівника поліції щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння одразу погодився, оскільки був впевнений у негативному результаті. При цьому поліцейський почав натякати, що краще відмовитись від проходження огляду та їхати далі, оскільки в автомобілі були дружина та діти. Він вдруге погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що поліцейський зазначив, що лікарня знаходиться далеко та вказана процедура займе багато часу. Таким чином, вважає, що з боку працівників поліції до нього застосовано психологічний вплив з метою примусити його відмовитись від поїздки до закладу охорони здоров`я та проходження огляду на стан сп`яніння, тому вважає відсутнім в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, що долучений до справи на лазерному диску, суд прийшов до наступного.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно дост.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року№23-рп/2010КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Оглянутим відеозаписом, що міститься на лазерному диску з маркування АЛ7887, у період з 11:51 год. до 12:06 год., судом встановлено, що 24.08.2025 року, автомобіль Renault Megan, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 зупинений на стаціонарному блок посту у м. Харкові по проспекту Героїв Харкова, 320, працівники поліції зазначили одразу про кримську реєстрацію авто, попросили надати документи, на що водій надав їх через застосунок «Дія», попросили відкрити задні двері та багажник, на що водій погодився і виконав усі вимоги працівників поліції, які провели огляд багажного відділення. Водій повідомив, що їде від друзів разом з дружиною та дітьми. Після перевірки документів та вмісту багажного відділення автомобіля відеозапис зупинився (15 хв. 14 сек.), після чого відновився, працівники поліції з`ясовували підстави та час набуття у власність транспортного засобу, вказали на знервованість водія, на що останній вказав, що з часу повномасштабного вторгнення увесь час проживав у районі міста Харкова, де мало місце дуже багато обстрілів, підтвердив наявність контузій, які не фіксувались, вказав, що вживає заспокійливі препарати, на що запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, ОСОБА_2 одразу погодився пройти запропонований огляд на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_2 зазначив про відсутність водія, який би міг відвездти дітей та дружину додому. Після роз`яснення процедури щодо проходження огляду та щодо складання протоколу, ОСОБА_2 попросив час для консультації засобами телефонного зв?язку. Після консультації засобами телефонного зв`язку ОСОБА_2 , повторно ствердно погодився проїхати до медичного закладу для огляду, на що працівник поліції вказав «А ви знаєте скільки часу потрібно? Та де знаходиться медичний заклад? Туди їхати через усе місто, це займе деякий час», попросив перепаркувати автомобіль, на що ОСОБА_2 погодився і виконав вимогу поліції. Запис припинений на 30 хв. 24 сек. Після перепаркування автомобіля ОСОБА_2 повернувся до працівників поліції з метою проїзду до медичного закладу для огляду, останні почали встановлювати анкетні дані (місце проживання, номер телефону), почали роз`яснювати суть правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вказавши про те, що не знають яку консультацію він отримав від правника, проте повторно почав роз`яснювати процедуру проходження огляду, вказавши про сталу судову практику щодо розгляду даної категорії справ, а потім знов запропонували пройти огляд, на що ОСОБА_2 знов не відмовився, а лише питав як краще. На що працівник поліції вказав, що як можна він вже повідомив. Також, працівник поліції вказав, що приніс технічні засоби для складання протоколу, щоб не гаяти час, оскільки водій мав в автомобілі неповнолітніх дітей.

КУпАП не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство. Натомість Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зробив дефініцію такого поняття та критерії для розмежування законних дій співробітників поліції від провокації до вчинення злочину.

У рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок провокації (підбурювання) із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Суд приходить до висновку, що поліцейські здійснили провокаційні дії відносно ОСОБА_2 , зокрема отримавши неодноразову згоду останнього пройти огляд на стан сп`яніння, про що свідчить також дії ОСОБА_2 щодо паркування автомобіля ближче до узбіччя з метою залишення авто для проходження огляду, працівники поліції повідомили про тривалий час, який буде затрачений для проведення огляду та повідомили місце знаходження медичного закладу, до якого «потрібно їхати через усе місто».

Такі їх дії були спрямовані не на усунення та припинення в майбутньому адміністративного правопорушення, як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

За таких обставин, враховуючи, що до складеного щодо ОСОБА_2 протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, суд прийшов до висновку про закриття провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130,247,283,284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова.

Повний текст постанови складений 23.12.2025 року.

Суддя: