П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №009092Е від 13.09.2025 вбачається, що 13.09.2025 о 09 год. 50 хв., ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 5000 метрів до державного кордону, на напрямку 309 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску. Своїм діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачено відповідальність згідно з ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, водночас подав до суду письмові пояснення, в яких вказує, що відповідно до рапорту начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) підполковника ОСОБА_2 нібито о 09 год. 50 хв. 13 вересня 2025 року під час виконання завдань з охорони державного кордону на території контрольованого прикордонного району, на відстані близько 5000 метрів від державного кордону України, прикордонним нарядом було виявлено одну особу чоловічої статі, а саме ОСОБА_1 . У результаті проведених заходів зазначену особу було затримано та ідентифіковано як громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказав, що згідно з викладеними у матеріалах справи обставинами, припущено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, побоюючись отримання повістки від співробітників територіального центру комплектування та призову на військову службу за мобілізацією, він вирішив виїхати на територію Європейського Союзу. Усвідомлюючи, що під час дії правового режиму воєнного стану він не має законних підстав для виїзду за межі України у встановленому законодавством порядку, ОСОБА_1 , за твердженням органу, прийняв рішення перетнути державний кордон незаконно. З цією метою він нібито аналізував інформацію в мережі Інтернет та на телеграм-каналах щодо можливих шляхів незаконного перетинання державного кордону України та підібрав відповідний маршрут руху.

Стверджує, що під час реалізації зазначеного наміру він нібито був виявлений та затриманий прикордонним нарядом, а після проведення фільтраційно-перевірочних заходів оперативно-розшуковим підрозділом прикордонної служби було зроблено висновок про наявність у ОСОБА_1 наміру незаконно перетнути державний кордон України. У протоколі зазначено, що своїми діями я порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», чим, на думку органу, вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиноюпершою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 наголосив, що зазначене повністю не відповідає дійсності у зв`язку із такими фактами: час, місце та обставини мого нібито затримання, викладені у протоколі та рапорті, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у розумінні статті 251 КУпАП; у протоколі зазначено, що він був виявлений та затриманий 13.09.2025 о 09 год. 50 хв. на відстані 5000 метрів до державного кордону України, у напрямку 309 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б об`єктивно підтверджували його перебування саме у вказаний час та у зазначеному місці.

Зокрема, до матеріалів справи не долучено: жодного відеозапису з бодікамер співробітників Державної прикордонної служби України; жодних фото- чи відеоматеріалів фіксації мого перебування поблизу державного кордону; письмових пояснень свідків або інших службових осіб, які безпосередньо спостерігали факт мого нібито руху у напрямку державного кордону; будь-яких інших об`єктивних даних, які б підтверджували маршрут мого руху, напрямок, відстань до кордону або сам факт спроби перетину.

Фактично, твердження про час, місце та спосіб мого затримання ґрунтуються виключно на припущеннях та службових формулюваннях, викладених у протоколі та рапорті, без їх підтвердження іншими доказами, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП. При цьому особисто ОСОБА_1 не орієнтується у зазначеній у протоколі місцевості та не може підтвердити своє перебування у вказаному місці, що додатково свідчить про недоведеність наведених обставин.

Зауважує, що обставини, викладені у рапорті та протоколі щодо нібито наявності у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України, не відповідають дійсності. Метою його приїзду до міста Ужгород було відвідування дівчини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. На підтвердження цього надав скриншоти переписки у месенджері «Telegram», з яких вбачається, що ще до моменту, у який було затримано ОСОБА_1 , який повідомив зазначену особу про своє місцезнаходження та про факт його затримання. ОСОБА_1 зазначив у поясненнях, що регулярно відвідує місто Ужгород саме з цією метою, що підтверджується його неодноразовими поїздками залізничним транспортом за маршрутами «Київ - Ужгород» та «Ужгород - Київ», квитки на які придбавалися через додаток «Укрзалізниця».

ОСОБА_1 вказує, що 13 вересня 2025 року прибув до міста Ужгород потягом № НОМЕР_1 , який прибув на залізничний вокзал м. Ужгород о 07 год. 51 хв. Після виходу з потяга його одразу зупинили представники Державної прикордонної служби України, які перевірили мої документи, однак, попри відсутність будь-яких правових підстав, здійснили його адміністративне затримання.

ОСОБА_1 стверджує, що у нього був наявний квиток на потяг «Ужгород - Київ» на 14 вересня 2025 року, яким він фактично і повернувся до міста Києва. Квитки в обох напрямках були придбані ним ще 26 серпня 2025 року, що підтверджується відповідними квитанціями та свідчить про заздалегідь спланований намір повернення до Києва у зв`язку з необхідністю виходу на роботу. Зазначені обставини об`єктивно виключають наявність у нього умислу на незаконний перетин державного кордону України.

З огляду на викладене, вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.

Диспозицією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити факт спроби перетину ним державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, до матеріалів справи не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , останній 13 вересня 2025 року прибув до міста Ужгорода з туристичною метою, та на залізничному вокзалі був затриманий прикордонною службою.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 13.09.2025, ОСОБА_1 затримано об 09 год. 50 хв. 13.09.2025 на відстані 5000 метрів до державного кордону. При цьому згідно з протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 13.09.2025 іноземної валюти у ОСОБА_1 не виявлено, а також не виявлено паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При собі ОСОБА_1 мав мобільний телефон та паспорт громадянина України.

З огляду на досліджені докази у даному випадку неможливо встановити прямий умисел в діях ОСОБА_1 щодо спроби незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску в складі групи осіб.

Крім того, суддя бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суддя, ухвалюючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 204-1 ч. 1, 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 287-294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик