Справа № 375/9292/25 Головуючий в суді І інстанції Броновицька О.В.
Провадження № 33/824/4358/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сіренка Миколи Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №347364 31.05.2025 року о 18 год. 04 хв. на вул. Братиславська, 52А, м. Київ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального механічного приладу Drager Alcotest 6820 ARНF-0028, тест № 335, результат позитивний - 1,75 проміле. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.9.а ПДР України.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М.Ю. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейськими, справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Сіренка М.Ю. Також, ОСОБА_1 після проходження огляду на приладі Drager не погодився із результатами огляду на стан сп`яніння, не підписав акт огляду на стан сп`яніння, в якому фіксується згода або незгода водія з оглядом, крім того незгода з оглядом зафіксована на відеозапису, а також на відеозаписі зафіксована відмова ОСОБА_1 проїхати на огляд до медичного закладу.

В такому випадку поліцейські на підставі результатів приладу " Drager" не мали права складати протокол без проведення огляду у медичному закладі.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був водієм, посилаючись на п. 1. 10 ПДР України, оскільки автомобілем він не керував, зокрема в стані алкогольного сп`яніння, працівниками поліції автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не зупинявся.

Посилається на п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортну, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" у якому роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Також звертає увагу, на п.38 постанови Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20.02.2019, відповідно до якої зазначено, що "само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу у просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Зазначення "водія" унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані."

Вважає, що встановлення факту керування транспортним засобом є суттєвим для подальшої правової кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, знаходження в транспортному засобі чи поряд з транспортним засобом, який не є в стані руху або знаходиться в нерухомому стані, не доводить факту керування транспортним засобом.

Апелянт - адвокат Сіренко М.Ю. просить постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання, призначене на 11 грудня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник Тарасенко І.В. не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надійшли.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відносяться до переліку справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Також, у судовому засіданні було заслухано працівника поліції ОСОБА_2, який повідомив про обставини цієї справи та підтвердив факт пересідання водія ОСОБА_1 з водійського сидіння на заднє пасажирське сидіння автомобілю.

У зв`язку із викладеним, апеляційний суд вирішив переглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, оскільки не встановлено обставин, що унеможливлюють розгляд справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також додаткові пояснення надані протягом розгляду в апеляційному провадженні працівником поліції, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 2.5. Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, 2.5. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1103).

Проте, вимоги названих пунктів закону та ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: даними, які містяться:

- у протоколі про адмінправопорушення,складеного уповноваженою особою- інспектором поліції УПП в м.Києві ОСОБА_2. від 31.05.2025р.;

- у тестування на алкоголь на технічному приладі «Драгер» від 31.05.2025р., якими встановлено у ОСОБА_1 стан алкогольного сп`яніння з результатом 1,75 проміле;

- у відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції, згідно яких інспектором патрульної поліції по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві було подано вимогу про зупинку водію автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у смузі руху громадського транспорту, водій автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 не зупиняючись на вимогу поліцейського повернув через заїзд у прибудинкову територію у напрямку будівлі та продовжив рух по проїзній частині прибудинкової території, після чого працівники поліції на службовому автомобілі наздогнали автомобіль Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився на території гаражного кооперативу, після зупинки працівник поліції підійшов до вказаного автомобіля, який був зачинений, висунув вимогу водію відчинити двері автомобіля, при цьому засвідчив, що водій в салоні автомобіля пересідає на заднє пасажирське сидіння автомобіля. Через декілька хвилин зі сторони водія відчинилось бокове скло та в цей час на сидінні водія автомобіля перебувала жінка, на передньому пасажирському сидінні автомобіля знаходилась неповнолітня дитина, на задньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_1 . Поліцейський виказав вимогу ОСОБА_1 вийти з автомобіля, вказавши на нього як на водія автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 та порушення ним під час керування даним автомобілем Правил дорожнього руху, та попросив надати документи на автомобіль та посвідчення водія, на що ОСОБА_1 заперечив, зазначивши, що автомобілем він не керував, що водієм автомобіля є жінка, у якої і є документи на автомобіль. Після чого працівник поліції вказав на наявність відеозапису, який підтверджує про керування автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 саме ОСОБА_1 , та вказав на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та виказав вимогу про проходження ним огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 вказав, що автомобілем він не керував та погодився пройти даний огляд на місці, після чого ОСОБА_1 був оглянутий поліцейським на виявлення стану сп`яніння із застосуванням технічного приладу «Драгер», який показав у ОСОБА_1 стан алкогольного сп`яніння з результатом 1,75 проміле, на що ОСОБА_1 в черговий раз зазначив, що автомобілем не керував. Крім того, працівник поліції переглянув дані відеозаписів з відеокамер, розташованих на в`їзді на автостоянку та на території гаражного кооперативу, за результатами огляду якого встановив, що під час руху автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 керував ОСОБА_1 , в той час як на передньому пасажирському сидінні перебувала жінка, у якої на руках знаходилась дитина, про що працівник поліції також зазначив ОСОБА_1 , посилаючись на це як доказ того, що саме він перебував під час руху за кермом автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд першої інстанції правильно визнав належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень.

Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Дані відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, які вказують на керування ОСОБА_1 автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , який на вимогу працівника поліції пройшов огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням технічного приладу «Драгер», який показав у нього стан алкогольного сп`яніння 1,75 проміле, при цьому ОСОБА_1 не зазначав працівнику поліції щодо своєї незгоди з результатом, а вказав лише на те, що він автомобілем не керував.

За таких обставин, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з дотриманням ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, тому вважається дійсним.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 не керував, спростовуються дослідженими у справі доказами, якими підтверджується факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 , зокрема, даними відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, з обставин якого вбачається про те, що водій автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в смузі громадського транспорту, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу та змінив напрямок руху в прибудинкову територію, намагаючись проїхати через гаражну територію, після того як працівники поліції наздогнали автомобіль в гаражному кооперативі, працівник поліції одразу підійшов до автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , який в цей час був зачинений, та виказав вимогу водію відчинити автомобіль та вийти з нього. Водій тривалий час автомобіль не відчиняв, після чого працівник поліції, який весь цей час перебував біля автомобіля та очевидно бачив через вікно автомобіля події, що відбуваються в салоні автомобіля, наголосив, що водій пересів на пасажирське сидіння автомобіля, крім того, працівник поліції з метою встановлення обставин правопорушення встановив наявність камер спостереження на території в`їзду до автомобільної стоянки та гаражного кооперативу, переглянув дані відеозаписів з відеокамер спостереження, за результатами огляду яких встановив, що під час руху автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 керував ОСОБА_1 , в той час як на передньому пасажирському сидінні перебувала жінка, у якої на руках знаходилась дитина. При цьому, невиконання одразу водієм автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу та несвоєчасне відчинення водієм дверей автомобіля після вчинення ним вказаного правопорушення для перевірки його особи як водія, як того вимагає законодавство про дорожній рух, дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 пересів з місця водія на пасажирське сидіння автомобіля з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідні обставини також були підтверджені працівником поліції, який з`явився в судове засідання та підтвердив обставини, які він виявив безпосередньо під час зупинки. Підстав сумніватися в достовірності пояснень поліцейського не встановлено.

Дані відеозапису, які долучені до протоколу, надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, та підтверджують те, що ОСОБА_1 31.05.2025р. в 17.40 керував автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 та з метою уникнення відповідальності пересів з водійського місця на пасажирське.

Доводи захисника про відсутність підстав для огляду ОСОБА_1 поліцейським на стан сп`яніння, оскільки до протоколу не долучений відеозапис про керування ОСОБА_1 автомобілем та ОСОБА_1 не був зупинений працівником поліції під час керування автомобілем, не заслуговують на увагу, оскільки керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується дослідженими судом доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а дії поліцейських щодо зупинки транспортного засобу знаходяться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції вірно оцінив доводи захисника про те, що огляд ОСОБА_1 з метою встановлення у нього стану алкогольного сп`яніння був проведений з дотриманням вимог ст.266 КУпАП.

Положення ч. 2 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Відеозапис та протокол не містить заперечень ОСОБА_1 щодо результату огляду, проведеного поліцейським із застосуванням технічного приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, тому у поліцейських не було підстав для направлення ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження ним огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Відтак, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9.а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення та вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 262, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є недоведеними, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сіренка Максима Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана