Справа № 159/7497/25
Провадження № 3/159/3137/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Ковель

Cуддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Смалюх Р.Я., розглянувши справу, що надійшла від Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (РНОКПП: НОМЕР_1 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч.4 ст.130, ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 ставиться у провину те, що 14.10.2025 року о 12 год. 20 хв., в с. Радошин Ковельського району, по вул. Лісова, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», держаний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та з`їхав в лівий кювет по напрямку руху автомобіля, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Крім цього, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що 14.10.2025 року о 12 год. 20 хв., в с. Радошин Ковельського району, по вул. Лісова, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», держаний номерний знак НОМЕР_2 , вживав алкоголь, після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14.10.2025 о 12.20 год в с. Радошин Ковельського району по вул. Лісова, за його участі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у вставленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10є Правил дорожнього руху України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Також ОСОБА_1 ставиться у провину те, що 01.11.2025 о 10 год 00 хв в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 , виганяв з будинку, намагався затіяти бійку, чим завдав психічної шкоди здоров`ю потерпілого, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Згідно ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130, ч.1 ст.173-2 КУпАП, слід розглядати одночасно.

Суддя роз`яснив особі яка притягується до адміністративної відповідальності положення ст. 63 Конституції України, права передбачені ст. 268 КУпАП, будь якими з роз`яснених прав вона скористатись не бажала.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаних правопорушень не визнав. Пояснив суду, що 14.10.2025 він зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_3 біля 12.00 год поверталися автомобілем ВАЗ 2107 з сусіднього с. Мар`янівка додому в с. Радошин. За кермом автомобіля була ОСОБА_3 . При в`їзді в с. Радошин вона не впоралася з керуванням і з`їхала в кювет. За кермо сіла жінка, оскільки хотіла потренуватись керувати автомобілем, бо вона має посвідчення водія з 2010 року, однак рідко сідає за кермо. Після того, як авто з`їхало в кювет, ОСОБА_1 дуже розсердився, був на емоціях і дістав пляшку горілки, яка була в автомобілі та випив з неї. У цей час жінка пішла додому за трактором, щоб витягнути автомобіль з кювету. Однак, коли жінка приїхала на тракторі, сусіди вже дістали автомобіль з кювету. Також одночасно з жінкою приїхав екіпаж поліції. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 повідомляв що за кермом була його жінка, однак поліцейські всеодно склали на нього протокол.

Щодо обставин сварки з рідним братом ОСОБА_2 01.11.2025, то ОСОБА_1 пояснив, що після того як він звільнився з військової служби в Збройних Силах України у зв`язку з пораненням, він проживав у своїй хаті у АДРЕСА_2 , однак вона згоріла і тому він з дружиною ОСОБА_3 почали проживати у батьківській хаті разом з мамою ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . Те, що ОСОБА_1 почав проживати у батьківській хаті, почало дуже дратувати його брата ОСОБА_2 , який проживає у м. Ковелі. У зв`язку з чим у них часто виникали конфлікти, брат неодноразово говорив, що ця хата його і ван має намір її продати бо йому потрібні гроші. 01.11.2025 у братів знову виник конфлікт щодо хати під час якого вони сварились, кричали один на одного. Додатково ОСОБА_1 зазначив, що його мама померла у листопаді 2025.

Додатково ОСОБА_1 повідомив, що є особою з інвалідністю 2 групи, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни, на підтвердження чого надав посвідчення № НОМЕР_3 від 04.06.2025.

Також ОСОБА_1 просив допитати як свідка свою цивільну дружину ОСОБА_3 .

Суд допитав у судовому засіданні як свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу свідка встановлено паспортом громадянина України НОМЕР_4 , яка пояснила, що проживає з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу у АДРЕСА_1 . 01.11.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася сварка з приводу того, що ОСОБА_2 знову почав говорити що батьківська хата його і він має намір її продати, а ОСОБА_1 висловлював йому претензію, що він нічого не допомагає по господарству, не ремонтує господарські будівлі на подвір`ї, не підтримує хату та споруди у придатному стані, а тому не може претендувати на неї. З цього приводу між братами виник кнфлікт під час якого вони словесно ображали один одного, сварилися.

Щодо події, яка сталася 14.10.2025 то свідок пояснила, що біля 12.00 год вона з ОСОБА_1 поверталася автомобілем з с. Мар`янівка додому у с. Радошин. У Мар`янівці свідок з ОСОБА_1 відвідували брата свідка. Свідок попросила ОСОБА_4 щоб він дозволив їй сісти за кермо, оскільки вона ще з 2010 року має посвідчення одія категорії «В» одна нечасто практикується водінню, чоловік їй дозволив. Коли вони заїзджали у с. Радошин, свідок не впоралась з керуванням і з`їхала у кювет. ОСОБА_1 був дуже злий, сварився, обіцяв більше ніколи не дозволяти їй сідати за кермо автомобіля. Свідок пішла додому за трактором, щоб витягнути автомобіль. Коли вона приїхала на тракторі, то автомобіль вже знаходився на узбіччі дороги. Як потім повідомив чолові, його допомогли витягнути сусіди. Разом з свідком на місце пригоди приїхала поліція.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 вивчивши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Диспозиція ч.4 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Диспозиція ст.124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Досліджуючи відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, з файлу "00013__0002A.MP4" суддя встановив, що відеозапис починається з того, що працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 , який стоїть біля автомобіля поліції. Автомобіль ВАЗ перебуває на узбіччі дороги. Працівники поліції запитують ОСОБА_1 хто керував автомобілем ВАЗ, на що ОСОБА_1 відповідача, що керувала його дружина, що він дозволив дружині керувати автомобілем (01 хв 40 с запису), проте ОСОБА_1 додає, що він все бере на себе. Після цього ОСОБА_1 неодноразово повторював, що за кермом ВАЗ була його жінка і це вона з`їхала в кювет (2 хв 30 с запису, 10 хв 50 с запису; а також 08 хв 10 с запису файлу "00013__0003A.MP4"). На відео записах також видно, що свідок ОСОБА_3 сидить за кермом трактора, після чого поліцейський спілкується з ОСОБА_3 та з ОСОБА_1 .

Суддя зауважує, що поліцейський, не зважаючи на неодноразові повідомлення ОСОБА_1 про те, що за кермом автомобіля був не він а ОСОБА_3 не перевірив цієї інформації у свідка ОСОБА_3 .

Також суддя звертає увагу, що на відеозаписах відсутня фіксація керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ, а також не видно, яких пошкоджень зазнав автомобіль, з`їхавши у кювет.

Також на фотографіях долучених до протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається будь-яких пошкоджень автомобіля ВАЗ.

Також суддя враховує пояснення надані свідком у судовому засіданні, відповідно до яких саме ОСОБА_3 керувала транспортним засобом ВАЗ, не впоралась з керуванням та з`їхала у кювет.

Також суддя враховує, що ОСОБА_3 має посвідчення водія НОМЕР_5 від 06.03.2010 на право керування транспортними засобами категорії «В», копію якого долучено до матеріалів справи.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУПАП додані протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №483034 від 14.10.2025, який складений уповноваженою на те особою та відповідають вимогам ст. 256 КУпАП; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14.10.2025, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.10.2025; протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №483082 від 14.10.2025, який складений уповноваженою на те особою та відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, схема місця ДТП від 14.10.2025, яка не підписана ОСОБА_1 , фото з місця ДТП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 15.05.2019, у якій суд зробив висновок щодо недостатності визнання вини особою для встановлення факту вчиненого нею правопорушення.

Оцінивши докази наявні у матеріалах справи пояснення ОСОБА_1 та пояснення свідка ОСОБА_3 у їх сукупності та взаємозв`язку, суддя дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУПАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, відтак провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 за ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП необхідно закрити.

Диспозиція ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Стаття 173-2 КУпАП має бланкетний характер, тому для повного розкриття суті адміністративного правопорушення в протоколі необхідно зазначити конкретні дії, вчинені особою, спосіб прояву насильства у її діях, а у разі вчинення кількох дій кожну з них із зазначенням виду насильства та його наслідків для потерпілої особи.

Водночас, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями державної політики у цій сфері, а також заходи щодо захисту прав і законних інтересів потерпілих визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до частин 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2)колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стаття 1 цього Закону визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже, домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками:

-умисність (з наміром досягнення бажаного результату);

-спричинення шкоди;

-порушення прав і свобод людини;

-значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктами можуть виступати як члени однієї сім`ї згідно з визначенням цього поняття у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і інші родичі чи особи, які спільно проживають, ведуть спільне господарство та мають взаємні права й обов`язки.

Конфлікти та непорозуміння між особами, спричинені майновими чи побутовими питаннями, свідчать про розбіжності в їхніх поглядах на певні життєві аспекти, проте самі по собі не є доказом вчинення домашнього насильства.

Домашнє насильство має низку характерних ознак, серед яких: повторюваність насильницьких епізодів у часі; систематичність таких дій; прагнення кривдника встановити повний контроль і владу над постраждалою особою; вчинення насильства у відносинах між людьми, пов`язаними родинними чи іншими близькими зв`язками; а також взаємозв`язок різних форм насильства наявність однієї з них часто свідчить про ризик появи інших.

Домашнє насильство, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, орган поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення зобов`язаний чітко вказувати, у чому саме виражалося психологічне чи фізичне насильство, яке спричинило шкоду фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Сам факт звернення потерпілого ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Для домашнього насильства має бути виражена, безсумнівна жертва і такий же виражений, безсумнівний агресор. Якщо такої визначеності немає, обидві сторони демонструють невміння вирішувати конфлікти цивілізовано, гідно, з дотриманням моральних норм, є не домашнім насильством насильство, а конфліктом.

Із наданих у судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 суддя встановив, що підставою виникнення подій, які відбувалися 01.11.2025 стало те, що між ОСОБА_1 та його братом ОСОБА_2 виник конфлікт на побутовому рівні щодо батьківської хати та участі братів в її утриманні. Також суддя враховує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи.

На підставі наведеного, суддя дійшов висновку, що в обставинах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення наявний побутовий конфлікт.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного вище, суддя не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 36, 221, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП суддя,

п о с т а н о в и в :

Об`єднати в одне провадження справи №159/7497/25 за ч.4 ст.130 КУпАП, №159/7498/25 за ст.124 КУпАП, №159/8140/25 за ч.1 ст.173-2 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, присвоївши справі єдиний унікальний номер 159/7497/25.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.4 ст.130, ч.1 ст.173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, при цьому строк давності призупиняється на час розгляду скарги у разі оскарження постанови або на період відстрочки її виконання згідно зі статтею 301 КУпАП.

СуддяР. Я. Смалюх