Справа № 363/3612/25 Головуючий в суді І інстанції Дьоміна О.П.
Провадження № 33/824/4952/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Пустового Богдана Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№358194 від 11 червня 2025 року, о 08 год. 33 хв, о 08 год 00 хв. в м. Вишгород по вул. Шолуденка, 19, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» 0180, проба позитивна 0,39 % проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а. Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11 версеня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян -17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Пустовий Б.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів правомірності дій поліцейського щодо зупинки транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 визначених ст.. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», про що вказувалося захистом у відповідному клопотанні під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апелянт зазначає, що досліджений судом відеозапис №855171 не містить чітко виражених підстав щодо правомірної зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , його зміст не розкриває відомості про те, чи був пасажир пристебнутий паском безпеки під час руху, а його водій мав ознаки алкогольного сп?яніння, чи міг поліцейський визначити вказані обставини з відеозапису не убачається.

На думку захисту суд упереджено поставився до особи ОСОБА_1 , можливо з-за того, що він є діючим працівником-рятувальником ДСНС і дійсно в день події поспішав на службу в місце розташування підрозділу, в той час, як в постанові суд зазначив, що сюжет відео розпочинається з того, як поліцейські наздоганяють автомобіль Skoda Oktavia р.н. НОМЕР_2 , який з логічного висновку утікав від них, а наздогнавши та зупинивши його, водій ОСОБА_1 поводив себе агресивно, що виразилося в пропозиції до поліцейського надати пояснення про причини зупинки транспортного засобу.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійсно неналежно перевірив вказані захистом доводи, не звернув уваги на приписи інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, п. 5 розділу II, а саме про те, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов?язків та/ або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Захист вважає безпідставним та нерелевантним посилання суду першої інстанції на положення постанови КМУ від 29.12.2021 року за N?1456, якою затверджено порядок перевірки документів у осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, оскільки Закон України «Про Національну поліції» має вищу юридичну силу і не може його змінювати чи скасовувати.

Також звертає увагу щодо підстав та процедури проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 .

Процедура встановлення факту перебування особи, що керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп?яніння нормативно врегульована положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. N? 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858 (далі - Інструкція), відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп?яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозпілу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп?яніння, згідно пункту 3 Розділу 1 Інструкції, є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці.

На переконання адвоката зафіксована на відеозаписі поведінка ОСОБА_1 є звичайною та адекватною до тих умов та обставин, в яких він перебував. ОСОБА_1 врівноважено та змістовно вів спілкування з поліцейським, ставив питання та надавав відповіді без порушення мовлення, його рухи були чіткими та скоординованими. Відсутність у ОСОБА_1 вказаних вище ознак алкогольного сп?яніння спростовується змістом долученого до матеріалів справи відеозапису, а без їх підтвердження належними та допустимими доказами вимога про проходження огляду на стан сп?яніння є безпідставною.

Апелянт звертає увагу на відеозапис, з якого вбачається, що відразу після застосування спеціального технічного засобу алкотестер «Драгер», яким встановлено результат 0,39 проміле, поліцейський навіть не поцікавився у ОСОБА_1 , чи згідний він з таким результатом огляду, а відразу звинуватив його в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння та розпочав процедуру з оформлення протоколу та інших матеріалів справи.

Незгода з результатом проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду на стан сп?яніння підтверджується відмовою ОСОБА_1 ставити власний підпис на роздруківці результату огляду алкотестера «Драгер», що міститься в матеріалах справи.

Захист критично ставиться до наявних в матеріалах справи акта огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки його бланк заздалегідь містить напис «ЗГОДЕН», хоча водію його зміст може бути не доведено, а підпис ставиться автоматично за пропозицією поліцейського. Те саме стосується і направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки цей документ складений виключно поліцейським і його зміст не був доведений до відома ОСОБА_1 . Поліцейським не було роз?яснено ОСОБА_1 про його право пройти огляд на стан сп?яніння у лікаря, в закладі охорони здоров?я тощо.

В даному випадку апелянт посилається на ч.2 ст.251 КУпАП, відповідно до якої саме на поліцейського покладається обов?язок щодо збирання доказів.

У судовому засіданні, призначеному на 18 грудня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник Пустовий Б.В. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також додаткові пояснення надані протягом розгляду в апеляційному провадженні, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 2.5. Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, 2.5. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1103).

Статтею 35 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлений перелік підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу.

За приписами п. 2.4 ПДР України - на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України. Тоді як згідно п. 2.5 ПДР України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з наведених вище правових норм - право органів Національної поліції зупиняти транспортний засіб, перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів та вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції кореспондується із обов`язками водія, передбаченими вказаними Правилами дорожнього руху.

Крім того, у зв`язку з вторгненням російської федерації на територію нашої держави з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, згідно указу Президента України за №64/2022 від 24.02.року Про введення воєнного стану в Україні», з наступними змінами.

Згідно з Порядком перевірки документів у осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29.12.2021 року за №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вказане узгоджується зі ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію» за №580-VIII від 02.07.2015 року.

З огляду на правовий аналіз норм ПДР України, незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або його необізнаність про це, ненадання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України. Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Проте, вимоги названих пунктів ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: даними, які містяться:

- у протоколі про адмінправопорушення,складеного уповноваженою особою- інспектором поліції УПП в м.Києві Шевчуком В.А. від 11.06.2025р.;

- у тестуванні на алкоголь на технічному приладі «Драгер» від 11.06.2025р., яким встановлено у ОСОБА_1 стан алкогольного сп`яніння з результатом 0,39 проміле;

- у відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції, згідно якого вбачається що поліцейські спочатку наздоганяють автомобіль марки Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та зупиняють його. Інспектор Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, вказавши на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп?яніння, висунув вимогу про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння та запропонував пройти огляд за допомогою технічного засобу на місці зупинки, що передбачено ст. 266 КУПАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2008 року за №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України за №1452/735 від 09.11.2015 року. На пропозицію пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки спочатку водій ОСОБА_1 відмовився, а після того, як працівник поліції роз?яснив йому наслідки такої відмови - погодився і самостійно обрав упаковану трубку для проходження огляду і, після експлуатації приладу «Драгер» та ознайомлення з результатами тесту - 0,39%, жодних заперечень, або незгоди з його результатами, необхідності проведення огляду в закладі охорони здоров?я не висував, на запитання працівника поліції, дав відповідь, що вживав алкогольні напої напередодні ввечері. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 те, що стосовно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАл та роз?яснили його права та обов?язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, після чого склали протокол та вручили його копію водію.

Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд першої інстанції правильно визнав належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчинені адміністративних правопорушень.

Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Дані відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, які вказують на факт керування ОСОБА_1 автомобілем Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , який на вимогу працівника поліції пройшов огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням технічного приладу «Драгер», який показав у нього стан алкогольного сп`яніння 0,39 проміле, при цьому ОСОБА_1 не зазначав працівнику поліції щодо своєї незгоди з результатом, але при цьому відмовився підписатися на роздруківці результата «Драгер».

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , також, підтвердив факт вживання алкогольних напої напередодні.

За таких обставин, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з дотриманням ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, тому вважається дійсним.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, доводи водія про те, що його було зупинено безпідставно суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що причиною зупинки його транспортного засобу було те, що пасажир не був пристебнутий ременем безпеки, в подальшому поліцейський виявивши ознаки алкогольного сп`яніння запропонував пройти йому відповідний огляд.

У доводах апеляційної скарги адвокат наполягає на недоведеності підстав для огляду ОСОБА_3 поліцейським на стан сп`яніння враховуючи, що згідно із відеозаписом (на переконання адвоката) поведінка ОСОБА_1 є звичайною та адекватною до тих умов та обставин, в яких він перебував. ОСОБА_1 врівноважено та змістовно вів спілкування з поліцейським, ставив питання та надавав відповіді без порушення мовлення, його рухи були чіткими та скоординованими. Однак, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки спростування виявлених ознак сп`яніння передбачено шляхом проходження огляду на стан сп`яніння, а не шляхом заперечення наявності таких ознак, встановлення яких віднесено до повноважень поліцейського.

Також на підтвердження своїх доводів сторона захисту надає висновок експертного дослідження від 11.09.2025 року, з якого слідує, що останній самостійно пройшов огляд у медичному закладі 11.09.2025 року о 11 год. 30 хв. та при судово-токсикологічному дослідженні в його крові спиртів та їх ізомерів не виявлено. Судом встановлено та не було оспорено самим ОСОБА_3 , що вказаний огляд ним проведений без участі поліцейського, поза межами встановленого двохгодинного терміну, тобто з порушенням порядку, передбаченого ст. 266 КУпАП, а відтак такий огляд вважається недійсним. Зазначені висновки, надані суду через певний проміжок часу після складання протоколу, крім того, вони суперечать іншим доказам, наявним в матеріалах справи (протоколу, направленню, акту, результатам огляду, матеріалам відеозапису тощо).

Суд першої інстанції вірно оцінив доводи захисника про те, що огляд ОСОБА_3 з метою встановлення у нього стану алкогольного сп`яніння був проведений з дотриманням вимог ст.266 КУпАП.

Положення ч. 2 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Відеозапис та протокол не містить заперечень ОСОБА_3 щодо результату огляду, проведеного поліцейським із застосуванням технічного приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, тому у поліцейських не було підстав для направлення ОСОБА_3 до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження ним огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт відмови ОСОБА_3 розписатися за результати огляду слід розцінювати як незгоду з результатом огляду є надуманими, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відтак, винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.9.а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення та вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 262, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є недоведеними, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_3 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_3 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_3 увчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана