КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16грудня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_2 - адвоката Ющенко Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватими у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 464584, 25.09.2025 року о 10 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. К. Розумовського - вул. Серпова, 16/21 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні перешкоди не вжив всіх заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , який виїжджав на перехрестя з вул. Серпова, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 464555, 25.09.2025 року о 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Серпова - К. Розумовського в м. Києві, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. К. Розумовського, не впевнився в безпечності, не врахував дорожньої обстановки, не надав переваги в русі автомобілю «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року визнано винуватими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді у виді 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження просить визнати поважною та достатньою підставою для поновлення пропущеного строку той факт, що оскаржувана постанова була винесена за його відсутності, та станом на момент подання апеляційної скарги копію постанови він не отримав, а з її змістом ОСОБА_2 ознайомився лише 03.11.2025 року.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_2 - адвоката Ющенка Я.М., яка підтримала подане в межах апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, думку ОСОБА_1 , який заперечив проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, їх пояснення та відповіді на запитання суду, частково передослідивши письмові матеріали справи в частині клопотання, яке вирішується судом, перевіривши викладені в ньому доводи, а також матеріали справи в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Тобто дана норма чітко пов`язує відрахування строку на апеляційне оскарження саме з дня винесення постанови, а не дня отримання її копії.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що норми законодавства про адміністративні правопорушення, які передбачають оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, безумовно спрямовані на забезпечення охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку та зміцнення законності.

Водночас, вони спонукають громадян і до сумлінного виконання ними своїх прав та обов`язків, передбачених законом, оскільки забезпечення їх реалізації залежить не тільки від органів правосуддя, а й від активності самих громадян, тим більше у випадках, які стосуються оскарження постанов суддів у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для прийняття такого рішення. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

Окрім цього, у кожній справі національні суди повинні перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання в принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»). Повноваження вищих судових органів щодо перегляду повинні реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (п. 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Матеріалами даного провадження встановлено, що постанову Святошинського районного суду м. Києва було винесено 24 жовтня 2025 року. У відповідності до правил ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на її апеляційне оскарження починає витікати з 25 жовтня 2025 року, то останнім днем на подачу апеляційної скарги на це судове рішення з урахуванням вихідних днів є 03 листопада 2025 року.

Разом з тим, апеляційну скаргу ОСОБА_2 було направлено до суду першої інстанції з використанням послуг поштового зв`язку 09 листопада 2025 року (а.с. 30), а Святошинським районним судом м. Києва було зареєстровано скаргу за вх. № 81110 від 10 листопада 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, який він вважає пропущеним у зв`язку з винесенням постанови за відсутності ОСОБА_2 та відсутністю у нього тексту постанови, про яку він дізнався 03 листопада 2025 року.

Проте, такі доводи сторони захисту спростовуються наступним.

Так, постанову Святошинського районного суду м. Києва було винесено 24 жовтня 2025 року, як підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції інша особа, притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який приймав безпосередню участь у судовому засіданні в суді першої інстанції та надавав свої пояснення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 20 жовтня 2025 року подав до суду першої інстанції свої пояснення, у яких у правому верхньому куті першої сторінки вказав, що справа призначена до судового розгляду 24 жовтня 2025 року на 09:45 та, зокрема, просив розглянути справи без його участі на підставі поданих письмових пояснень та наявних матеріалів (а. с. 12-16), про що й зазначено у постанові Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року. Крім того, судом першої інстанції належним чином було повідомлено ОСОБА_2 про дату та час судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 10).

ОСОБА_2 , як заінтересована особа, достеменно знав про день, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що й вказав у своїх письмових поясненнях, будь яких поважних причин неможливості з`явитися у судове засідання не зазначив. Таким чином, ОСОБА_2 не з`явився у судове засідання до суду першої інстанції з власної ініціативи, що є його свідомим волевиявленням.

Крім того, після винесення Святошинським районним судом м. Києва постанови від 24 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 не вчиняв жодних активних дій, спрямованих на з`ясування результатів розгляду справи про адміністративне правопорушення та отримання копії постанови. У судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Ющенко Я.М. вказала, що ОСОБА_2 з метою отримання копії судового рішення телефонував до Святошинського районного суду м. Києва та слідкував за інформацією у Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте відсутні будь які дані, які підтверджували б вказане. Зазначене в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_2 в розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження або ж рішення у справі, що в подальшому призвело до несвоєчасного подання апеляційної скарги.

Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк, таких причин ОСОБА_2 та його захисник Ющенко Я.М. суду не надали.

Посилання адвоката Ющенко Я.М., на те, що про постанову ОСОБА_2 стало відомо лише 03 листопада 2025 року від працівників страхової компанії, не спростовує того, що він мав вживати заходів щодо з`ясування стану розгляду справи, зокрема, звертатись до суду першої інстанції із письмовими заявами про повідомлення йому результатів розгляду справи та отримання ним копії судового рішення, що підтверджувало б поважність пропуску строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 подано після закінчення встановленого законом строку на апеляційне оскарження, а в поданому клопотанні апелянтом не наведено доводів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, то така апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала за правилами ч. 2 ст. 294 КУпАП, що не позбавляє права повторного звернення при наявності нових підстав.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року, і повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 759/22719/25

Апеляційне провадження № 33/824/5629/2025

Категорія: ст. 124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Бандура І.С.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.