СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/8600/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова Іванна Юріївна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Луговики Вишгородського району Київської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2025 до Святошинського районного суду м. Києва із УПП в м. Києві ДПП надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №288721 від 09.10.2025 встановлено, що 09.10.2025 о 00 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 21, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці на АЗС «WOG», висловлювався нецензурною лайкою до перехожих та поліцейських, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими за ст. 173 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду, не прибув, жодних клопотань чи заяв про відкладення не направляв.

Суддя звертає увагу, що згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Водночас, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_1 завчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах провадження рекомендованими повідомленнями, які повернулися неотриманими у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 за повідомленою працівникам поліції адресою проживання, до початку розгляду справи не повідомив про причини своєї неявки та не надав суду доказів її поважності, беручи до уваги, що судом вжито достатні та вичерпні заходи, спрямовані на забезпечення участі ОСОБА_1 у розгляді складеного стосовно нього протоколу, суддя вважає за можливе розглянути адміністративний протокол серії ВАД №288721 від 09.10.2025, складений стосовно ОСОБА_1 , без його участі.

Суддя, ретельно дослідивши долучені до протоколу докази, дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ст. 173 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Із аналізу даної статті вбачається, що безпосереднім об`єктом охорони за ст. 173 КУпАП є громадський порядок.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.

Громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Крім того, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності.

Конкретні прояви цього правопорушення надзвичайно різноманітні. Таке розмаїття законодавець визначив терміном «інші подібні дії», до яких необхідно віднести, зокрема, будь-які дії, що викликають обурення та роздратування у оточуючих; будь-які дії, які демонструють зневагу до встановлених норм поведінки та моралі, що викликають обурення у суспільстві тощо.

Приписи ст. 280 КУпАП закріплюють, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

У свою чергу, винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується наданими матеріалами в їх сукупності, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №288721 від 09.10.2025, складеним відносно ОСОБА_1 ; протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №074839 від 09.10.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано працівниками патрульної поліції та доставлено до Святошинського УП ГУНП в м. Києві (м. Київ, вул. Чорнобильська, 13-Б) для складання адміністративних матеріалів, встановлення особи та припинення правопорушення; копією постанови серії ЕГА №1891116 від 09.10.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп.

Крім того, суддя сприймає долучені до протоколу відеозаписи із нагрудних камер працівників патрульної поліції БК 472085, 470181, на яких зафіксовано, що працівники патрульної поліції прибули на виклик на АЗС «WOG», де ними було виявлено двох молодих чоловіків, які тримали у руках алкогольна напої та кричали нецензурні вирази. Останні на зауваження поліцейських не реагували, більше того, ОСОБА_1 почав нецензурно висловлювати у бік патрульної, яка попросила пред`явити його документи. У подальшому ОСОБА_1 почав погрожувати працівникам поліції, вказуючи на намір завдати їм тілесних ушкоджень, зокрема, й дівчині працівнику патрульної поліції. На таку неадекватну поведінку працівники поліції відреагували попередженням про можливе застосування щодо них спеціальних засобів. У той час, як ОСОБА_1 намагався у ході словесного конфлікту з поліцейською вдарити останню, поліцейська дістала газовий балончик та розпилила його вміст в обличчя ОСОБА_1 , що зупинило останнього від завдання поліцейській та її напарнику тілесних ушкоджень.

Разом з тим, після застосування спеціальних засобів ОСОБА_1 не припинив протиправну поведінку, а поліцейські вимушені були викликати підкріплення та затримати порушника для доставки до відділку поліції з метою подальшого оформлення адміністративних матеріалів. У відділку поліції ОСОБА_1 поводив себе зухвало, звинувачував поліцейських у тому, що останні не йдуть на фронт та не захищають нас від ворога, натомість, зазначивши, що він є діючим військовослужбовцем. Під час оформлення матеріалів ОСОБА_1 повторно вчинив спробу вдарити поліцейського, агресивно себе поводив, ображав поліцейських нецензурними словами. Упродовж часу перебування у відділку поліції поводив себе провокативно, кидався у бійку до поліцейських.

Суддя, оцінивши надані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить висновку, що ОСОБА_1 09.10.2025 о 00 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 21, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці на АЗС «WOG», висловлювався нецензурною лайкою до перехожих та поліцейських, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, а відтак, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення та підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.

Згідно з пунктом 4 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, принцип правової держави передбачає обов`язок держави гарантувати утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Зокрема: відповідальність особи має бути індивідуальною; не допускається обґрунтування обвинувачення на припущеннях або незаконно здобутих доказах; усі сумніви у доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, процедура притягнення до адміністративної відповідальності повинна відповідати конституційним принципам, а отже - будь-яке рішення у справі про адміністративне правопорушення має ґрунтуватися виключно на достовірних, належно зібраних доказах та дотриманні вимог закону.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , його вік, майновий стан, характер вчиненого ним адміністративного правопорушення та наявність вини останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суддя вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ст. 173 КУпАП.

У ході судового розгляду обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено, натомість, обставиною, що обтяжує відповідальність останнього є продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її.

Таким чином, суддя доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ст. 173 КУпАП у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Призначення саме такого адміністративного стягнення на переконання судді є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

У порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 40-1, 173, 245, 251, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Луговики Вишгородського району Київської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Луговики Вишгородського району Київської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя І.Ю. Єросова