Номер провадження 3/523/4346/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м. Одеси Кремер І.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , працюючої діловодом в «Укренерго»

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшли матеріали з Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 755207 від 30.08.2025 року, ОСОБА_1 , 30.08.2025 року, о 18год. 00хв., знаходячись місцем мешкання: АДРЕСА_1 , вчинила відносно матері гр. ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою та розбила особисті речі, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілій, правопорушення вчинено повторно протягом року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 172-2 КУпАП.

Правопорушником ОСОБА_1 подано до суду письмові заперечення, в яких вказує на те, що її 85-річна матір ОСОБА_2 будь-якими методами намагається вижити доньку з їх спільної квартири, яку отримав батько ОСОБА_1 . Після безкінечних нарікань з приводу того, що ОСОБА_1 користується старими кухонними меблями, які були придбані батьками багато років тому, матір останньої ОСОБА_2 викинула посуд доньки і кухонне приладдя з шаф на підлогу і підвіконня.

ОСОБА_1 встановила на кухні шафу-пенал та стіл зі стелажем у кутку кухні, що разом зайняло третину кухонного приміщення. ОСОБА_2 вирішила, що її стілець повинен стояти біля шафи ОСОБА_1 і закривати останній простір для користування плитою, шафою і столом, при цьому неодноразово стверджувала, що вона є власником квартири, та все повинно відбуватись за її узгодженням.

Так, 30.08.2025 року, приблизно о 13год. 00хв., коли матір знаходилась у своїй кімнаті, ОСОБА_1 посунула стілець від своєї шафи та плити, та почала готувати їжу. Після чого, на кухню прийшла ОСОБА_2 та почала намагатись встановити стілець на обране нею місце, саме на якому в той час знаходилась ОСОБА_1 , та дуже сильно вдарила останню стільцем по нозі. ОСОБА_1 вказує на те, що нещодавно була прооперована від варикозного захворювання, та на цій нозі, саме в місці удару, знаходяться шрами від оперативного втручання, у зв`язку із чим моментально здулися сині рубці (на підтвердження вищевказаної обставини ОСОБА_1 до пояснень було долучено фотокартку). Від дуже сильного болю, ОСОБА_1 вдарила стільцем по підлозі та він зламався.

Пригрозивши ОСОБА_1 . Божою карою і викликом поліції, ОСОБА_2 пішла з квартири на прогулянку. Протягом тривалого часу нічого не відбувалось, матір сиділа на ганку з сусідами на подвір`ї. Однак, о 17год. 00хв. ОСОБА_2 викликала собі швидку допомогу і поліцейський наряд з приводу «нападу» ОСОБА_1 . Працівники поліції склали протоколи на двох учасників події, а саме на матір і доньку, та порадили ОСОБА_1 знайти собі іншу оселю. Під час сварок, ОСОБА_2 завжди намагається вдарити ОСОБА_1 , облити кип`ятком, засліпити її кислотою, або роздерти обличчя, оскільки, як вказує ОСОБА_1 у своїх поясненнях, матір страждає на деменцію. ОСОБА_3 не має змоги змінити місце проживання, оскільки, досягла пенсійного віку, та не має матеріальної можливості орендувати окрему квартиру. А тому, просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти обставин викладених у протоколі заперечила, вину у скоєні адміністративного правопорушенні не визнала та просила суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення правопорушника, дослідивши матеріали справи, суддя доходить наступного висновку.

Згідно з приписами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. ст. 252, 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Системний аналіз положень КУпАП свідчить про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи додано протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_1 , форми оцінки ризиків та терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Проаналізувавши у сукупності докази, які додані до протоколів про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП (судом береться до уваги саме ця частина статті, оскільки відповідальність за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП передбачена за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою), які б підпадали під ознаки дій фізичного чи психологічного характеру щодо ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_2 , остання мешкає за вищевказаною адресою разом із своєю донькою ОСОБА_1 , із якою у них досить неприйнятні стосунки та постійні сварки за місцем мешканням. Так, 30.08.2025 року, близько 18год. 00хв., у ОСОБА_2 із донькою почався конфлікт, в ході якого донька ображала її нецензурною лайкою, погрожувала їй фізичною розправою, принижувала, в результаті чого в останній піднявся тиск та їй стало зле, у зв`язку із чим вона викликала швидку допомогу. Під час конфлікту, ОСОБА_1 розбила її особистий стілець о підлогу.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що між ОСОБА_1 та її матір`ю виникла побутова сварка, умови якої не свідчать про наявність у ОСОБА_1 ознак кривдника чи його явної фізичної або психологічної переваги над постраждалими.

Крім цього, при з`ясуванні обставин вчинення правопорушення та встановленні наявності або відсутності в діях особи ознак фізичного чи психічного домашнього насильства, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварку можна визначити як суперечку, емоційно неконтрольоване негативне спілкування, предметом якого найчастіше є неузгодження щодо дрібних побутових питань, яке полягає у доведенні кожною стороною власної правоти, із вживанням сторонами взаємних образ та звинувачень.

Конфліктом є особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже наявна одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Із письмових пояснень правопорушника та потерпілої встановлено, що такого роду конфліктні ситуації побутового рівня між ними мають систематичний триваючий характер та мають підґрунтя житлового характеру, а саме питання володіння квартирою, у якій проживають дані особи, водночас до матеріалів справи не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій психологічного чи фізичного характеру, пов`язаних з домашнім насильством щодо потерпілої у цій справі.

Натомість, в матеріалах справи наявні фотокартки, які долучені ОСОБА_1 до своїх письмових пояснень, де чітко відображена травма ноги останньої, яка була отримана під час подій, про які вказано у протоколі Серії ВАД № 755207 від 30.08.2025 року.

Отже, сам лише факт наявності між учасниками справи конфлікту із використанням образливих слів не може свідчити про вчинення психологічного та фізичного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства та яку національні суди повинні враховувати при розгляді справ (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України»).

Матеріалами справами не доведено того факту, що ОСОБА_1 погрожувала ОСОБА_2 фізичною розправою.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» від 30.05.2013 та «Карелін проти Росії» від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011).

Виходячи з практики застосування ЄСПЛ ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Відповідно до ст. 255 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні по справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14.03.2002 ЄСПЛ зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Однак, матеріали справи не містять доказів, в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 184, 247, 251, 254, 283-286 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляція на протязі десяти днів до Одеського апеляційного суду.

Суддя Пересипського

Районного суду м. Одеси І.О. Кремер