П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Калинич О.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №532996 від 06.12.2025 вбачається, що 05.12.2025 о 23 год. 34 хв., в м. Ужгород, вул. Минайська, 8/2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Калинич О.І. у судовому засіданні пояснила, що її підзахисна умислу залишати місце дорожньо-транспортної пригоди не мала. Зауважила, що потерпілий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 претензій до ОСОБА_1 не має, про що подав відповідну розписку, а також надав письмові пояснення з приводу обставин події, що мала місце 05.12.2025, за їх участю.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно зі ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Зазначена стаття передбачає настання адміністративної відповідальності в разі настання дорожньо-транспортної пригоди та залишення її учасниками місця пригоди.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення передбачає прямий умисел.

Пунктом 2.10 «а» Правил дорожнього руху визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Захисник ствердила, що умислу залишати місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мала.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №532996 від 06.12.2025, складеного за ст. 122-4 КУпАП, додано копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №532991 від 06.12.2025, складеного за ст. 124 КУпАП, схеми місця ДТП від 06.12.2025, письмових пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 05.12.2025 та ОСОБА_1 від 06.12.2025, рапорти поліцейських.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №532991 від 06.12.2025, складеним за ст. 124 КУпАП, 05.12.2025 о 23 год. 34 хв., в м. Ужгород, пл. Кирила та Мефодія, 3, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , здійснила проїзд регульованого перехрестя на заборонений сигнал світлофора, не надала перевагу у русі електроскутеру марки «V Moto», під керуванням ОСОБА_2 , який мав перевагу, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п. 16.1 Правил дорожнього руху.

За своїм призначенням протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів ст. 251 КУпАП наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним доказом у даній справі, у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Вищенаведені докази не підтверджують зміст один одного та у своїй сукупності на основі їх логічного аналізу та взаємозв`язку поза розумним сумнівом не доводять те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , умисно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона була причетною.

Разом з тим, ОСОБА_2 , який є потерпілим згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №532991 від 06.12.2025, складеним за ст. 124 КУпАП, надав розписку від 21.12.2025, згідно з якою претензій за наслідками дорожньо-транспортної пригоди до ОСОБА_1 не має, а також подав заяву, у якій повідомив, що під час зіткнення ОСОБА_4 відразу підбігла до нього, надала допомогу та допомогла піднятися, і в подальшому проводила до узбіччя. Також ОСОБА_4 повідомляла про необхідність виклику швидкої допомоги, на що він відмовився, оскільки стану здоров`я не було спричинено важких або легких наслідків. Після цього він повідомив їй, щоб вона сходила придбати воду в магазин. Вона на його прохання поїхала. Через певний час приїхала поліція і розпочала з`ясовувати обставини. Після чого він поїхав додому. На наступний день йому зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що вона повернулася назад на місце пригоди, але його вже не бачила, тільки була поліція, до якої вона звернулася в пошуках його. Але поліція склала на неї протоколи за залишення місця пригоди, яке вона не залишала, оскільки виконувала його прохання. Відносно даної пригоди будь яких фінансових, майнових, психологічних, моральних та інших претензій до ОСОБА_5 він не має. Просить врахувати його заяву при ухваленні рішення у справі відносно ОСОБА_5 що дорожньої пригоди, яка мала місце 05.12.2025. Позовів щодо подальшого розгляду та оскарження будь-яких фактів даної пригоди у нього не виникало та у подальшому не буду подавати.

Слід зазначити, що залишення місця пригоди є умисною дією, тобто особа має усвідомлювати свою причетність до пригоди.

Виходячи з наведеного, вважаю, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що водій ОСОБА_1 умисно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, відтак, жодні її дії не були спрямовані на вчинення адміністративного правопорушення та уникнення відповідальності.

Підстави вважати, що ОСОБА_1 залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої була причетною, відсутні, а відсутність усвідомлення в цих обставинах є відсутністю складу правопорушення суб`єктивної його сторони.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на викладене, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Врахуванням наведене, приходжу до переконання, що провадження в даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 122-4, 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик