ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Костюк О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Калетинця Б.Р.,

прокурора Шрамовича Р.М.,

захисника Пухи Д.А.,

особи, стосовно якої складено протокол ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої виконуючою обов`язків завідувача Освітнього центру ДУ «Школа супергероїв» міста Рівне, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи особою, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування на посаді головного спеціаліста відділу інклюзивної, спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління загальної середньої, позашкільної, спеціальної освіти Департаменту освіти і науки Рівненської ОДА, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, порушила встановлені вимоги абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, а саме о 23 год 17 хв 15.04.2024, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор вважав, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала повністю, звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі за малозначністю вчиненого діяння. В обґрунтування клопотання вказала, що 15.03.2024 звільнилася з посади головного спеціаліста відділу інклюзивної, спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління загальної середньої, позашкільної, спеціальної освіти Департаменту освіти і науки Рівненської ОДА, зазначила, що їй було відомо про обов`язок подати декларацію при звільненні, наголосила, що помилково не врахувала при розрахунку 30-денного строку подачі декларації один день 31.03.2024, а відтак подала вказану декларацію 15.04.2025, пояснила, що така неуважність з її боку спричинена надзвичайним навантаженням на новому місці роботи, у зв`язку з цим просила задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Пуха Д.А. клопотання про закриття провадження за малозначністю підтримав.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація). Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктами правопорушень у ній (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію.

З диспозиції зазначеної статті випливає, що вона носить бланкетний характер і лише описує безпосередньо саме правопорушення, тоді як для повного визначення ознак складу цього правопорушення необхідно звернутися до Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в» - «ґ» п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Наказом №105-к від 14.05.2013 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу виховної роботи та соціального захисту дітей управління освіти і науки Рівненської ОДА з 15.05.2013.

Відповідно до наказу №128-к від 23.11.2020 ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста відділу інклюзивної, спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління освіти і науки Рівненської ОДА з 23.11.2020.

Наказом №14-к від 07.10.2021 ОСОБА_1 з 07.10.2021 переведено на посаду головного спеціаліста відділу інклюзивної, спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління загальної, середньої, позашкільної, спеціальної освіти Департаменту освіти і науки Рівненської ОДА. ОСОБА_1 присвоєно 7 ранг державного службовця.

Згідно наказу №26-к від 13.03.2024 ОСОБА_1 15 березня 2024 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу інклюзивної, спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління загальної, середньої, позашкільної, спеціальної освіти Департаменту освіти і науки Рівненської ОДА за угодою сторін.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є державним службовцем і суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» , особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в» - «ґ» п. 2 ч.1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати в НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), в термін не пізніше 14 квітня 2024 року.

Згідно з відомостями Реєстру НАЗК на веб-сайті «nazk.gov.ua», ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (при звільненні), о 23 год 17 хв 15.04.2025.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребовуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

В судовому засіданні будь-яких поважних причин пропуску строку подання декларації ОСОБА_1 не встановлено.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення №479 від 20.11.2025; копією повідомлення НАЗК про несвоєчасне подання декларації ОСОБА_1 від 09.10.2025; послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 в період 30.03.2024-15.04.2024; копією декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні); довідкою про ранг державного службовця ОСОБА_1 ; копією наказу №105-к від 14.05.2013; копією наказу №128-к від 23.11.2020; копією наказу №14-к від 07.10.2021; копією наказу №26-к від 13.03.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

В даному контексті суд зазначає, що по суті, правопорушник звільняється від правових наслідків свого протиправного діяння, виходячи із засад гуманності, хоча це діяння як під час вчинення, так і під час звільнення від відповідальності залишається правопорушенням. У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали, або не здатні завдати значної шкоди суспільним, або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Таким чином, для встановлення ступеня суспільної небезпечності необхідно проаналізувати всі сторони допущеного порушення, оцінити обставини вчинення порушення, мету, мотив і спосіб, а також наявність умов, що дають змогу досягти виховних і превентивних цілей.

Відповідно до примітки до ст. 22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частинами третьою і четвертою статті 51, частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4 частиною третьою статті 123, частинами другою-п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Отже, законодавець не встановив перешкод для можливості на підставі ст. 22 КУпАП звільнити особу від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, і обмежитися усним зауваженням через малозначність вчиненого правопорушником діяння.

Враховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини справи, а також відомості про особу ОСОБА_1 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, її відношення до вчиненого правопорушення, яке хоча і містить в собі об`єктивні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але не відповідає тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, зокрема ОСОБА_1 вину визнала, щиро покаялася, пропустила строк подачі декларації лише на 1 (один) день, не мала умислу на приховування від НАЗК будь-яких незаконних чи корупційних активів, помилково розрахувала строк подачі декларації, що свідчить про малозначність вчиненого нею правопорушення, тому суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 22 КУпАП, можливо звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю вчиненого, оголосивши останній усне зауваження.

На переконання суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде справедливим, співмірним, необхідним та достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, а саме виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Також, судом враховано, що Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи, що відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, беручи до уваги, що усне зауваження не відноситься до видів адміністративних стягнень, а є однією із можливостей, визначених КУпАП для звільнення особи від адміністративної відповідальності, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 22, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Олег КОСТЮК