КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Антосиною Романом Сергійовичем, на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 30.10.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Антосина Р.С., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог КУпАП та права на справедливий суд, справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 , незважаючи на подане останнім клопотання про відкладення розгляду справи через незадовільний стан здоров`я.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці, однак через відсутність прибору у працівників поліції та не бажання очікувати на доставку прибору, його було доставлено до медичного закладу.

Зазначає, що був впевнений, що не вживав алкоголю в день зупинки транспортного засобу, оскільки має захворювання печінки, 2 групу інвалідності пов`язану із серцево-судинним захворюваннями, а концентрація алкоголю в його організмі пов`язана із уживанням лікарських засобів.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Антосина Р.С. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. Також, просив долучити до матеріалів справи відгуки та характеристики на ОСОБА_1 , а також медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_1 . Разом з цим, адвокат Антосина Р.С., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування більш м`якого покарання.

Клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого покарання обґрунтовується тим, що у вчиненому правопорушенні ОСОБА_1 визнає себе винним та щиро розкаюється, на місці події співпрацював з працівниками поліції, надавав пояснення, поводив себе сумлінно та правильно. Окрім цього, є інвалідом, а тому для забезпечення своєї життєдіяльності, відвідування лікарень та проведення обстежень, у нього є життєво необхідна потреба керувати транспортним засобом. Попри серйозні проблеми зі здоров`ям, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та надає послуги з обслуговування критично важливих підприємств та установ, а також безпосередньо здійснює участь в наданні послуг за договорами, що обумовлюється специфікою його підприємницької діяльності. Такі характеристики ОСОБА_1 як особи правопорушника сторона захисту вважає такими, що пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_1 щиро розкаюється та визнає свою вину, має другу групу інвалідності та виконує критично необзхідні для міста Києва замовлення під час дії воєнного стану. Посилаючись на те, що КУпАП був прийнятий за радянських часів та має багато прогалин в правовому регулюванні, а також не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті, не передбачає вплив пом`якшуючих обставин та тяжкість покарання, а тому сторона захисту, просить застосувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Судом першої інстанції було встановлено, що близько 10 год. 20 хв. в місті Києві на вулиці Левка Лук`яненка, 21/19 трапилась дорожньо-транспортна пригода, одним з учасників якої був водій ОСОБА_1 , який кермував автомобілем Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_2 .

Інспектором взводу № 3 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Подоляком О.Ю. виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів, проте він відмовився від проходження такого огляду.

Після цього, відповідно до п. 7 розділу І Інструкції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він погодився.

Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 був проведений у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня № 10» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За результатами проведеного огляду лікарем Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 10» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2025 № 004747.

Згідно з указаним висновком ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння - 1,31 ‰.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначивши про те, що його вина підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення від 22.09.2025 серії ЕПР1 № 461560, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2025 № 004747 та відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів визначено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції, огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством. Тематичне вдосконалення обов`язково включає в себе опрацювання методики відбору зразків, їх консервування, маркування, упаковки, зберігання та транспортування до лабораторії, а також документальне оформлення всіх цих процедур.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (п. 3 розділу ІІІ Інструкції).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду (п. 14-15 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (п. 10 розділу ІІ Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Результат огляду - 1,31 ‰, про що свідчить висновок КНП «Київська міська клінічна лікарня № 10» від 22.09.2025 № 004747.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння встановлений у визначеному законодавством порядку та підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 будучи впевненим у тому, що не вживав алкоголю в день зупинки транспортного засобу, а визначений у медичному закладі стан його алкогольного сп`яніння, спростовується уживанням ним ліків, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Жодного доказу про те, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності уживаються ліки, які можуть спричиняти стан алкогольного сп`яніння та надавати такій особі право керувати транспортним засобом, матеріали справи не містять, а тому такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці, однак через відсутність прибору у працівників поліції та не бажання очікувати на доставку прибору, його було доставлено до медичного закладу, не виключає в його діях наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Такі дії працівників поліції відповідають вимогам Інструкції та не вказують на порушення процедури проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у керуванні ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтвердженого, є доведеною поза розумним сумнівом.

При цьому, докази, покладені судом першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскаржувана постанова суду є законною та мотивованою, а накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, повністю відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП.

Всі інші доводи сторони захисту мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.

Щодо клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого адміністративного стягнення на підставі ст. 69 КК України, застосувавши аналогію закону, апеляційний суд зазначає наступне.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За порушення частини першої статті 130 КУпАП передбачено санкцію, яка полягає у накладенні штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведене указує на те, що суд розглядаючи справу бере до уваги обставини, характер та ступінь вчиненого адміністративного правопорушення та у межах встановленого призначає адміністративне стягнення, передбачене санкцією статті.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ст. 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, вважав доцільним накласти стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, адже вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є доведеним, не є малозначним, а накладення адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом, навіть з урахуванням наявності пом`якшуючих обставин, суперечить нормам КУпАП та не узгоджується з діючою редакцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою імперативно та безальтернативно встановлено, що порушення, викладені у диспозиції статті, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, застосування аналогії закону у межах справи про адміністративне правопорушення не урегульовано нормами КУпАП, натомість зазначеним кодексом врегульовано питання накладення адміністративного стягнення за те чи інше правопорушення, з врахуванням пом`якшуючих обставин, з огляду на характер вчиненого правопорушення та можливості застосування того чи іншого стягнення в межах санкції статті, а у інших випадках суд не вправі вийти за межі санкції статті, а відтак в суду, у межах цієї справи, відсутні правові підстави для застосування до ОСОБА_1 більш м`якого адміністративного стягнення, а саме: штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був усвідомлювати наслідки своїх дій, а також будучи обізнаним у важливості покладених на нього зобов`язань за договорами, які останній надає в якості суб`єкта підприємницької діяльності та необхідності їх сумлінного виконання, зокрема перед державою, повинен був передбачати настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд першої інстанції вірно встановивши обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, законно та обґрунтовано застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Антосиною Романом Сергійовичем - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук