СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/8247/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова Іванна Юріївна, за участі особи, щодо якої складено протокол - ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в м. Києві ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 до Святошинського районного суду м. Києва із УПП в м. Києві ДПП надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №492112 від 23.10.2025 встановлено, що 23.10.2025 о 21 год. 01 хв. за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 33, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки та, здійснюючи рух заднім ходом, не переконався, що даний маневр буде безпечним, не скористався допомогою третіх осіб та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими як порушення вимог пп. «б» п. 2.3, п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав та зазначив, що перед виконанням маневру заїзду на паркомісце переконався у безпечності та відсутності будь-яких сторонніх автомобілів. Водночас, майже завершивши маневр, він відчув різкий удар у задню частину авто та помітив, що його транспортний засіб зіткнувся із автомобілем Вольксваген, який мав намір здійснити паркування на те ж паркомісце.

Також ОСОБА_1 надав суду фотознімки зроблені на місці ДТП, з яких вбачається, що водій Вольксвагена рухався у забороненому напрямку, тобто всупереч розмітки, нанесеної на території АЗС. Крім того, звернув увагу, що на парковці було достатньо місця для того, аби водій Вольксвагена припаркував свій автомобіль, однак останній, нехтуючи ПДР, влетів під його авто та фактично став винуватцем ДТП. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив закрити провадження щодо нього.

Суддя, заслухавши доводи ОСОБА_1 , ретельно дослідивши долучені до протоколу докази, дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Приписами ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність таких обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

В силу вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Положеннями пп. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху закріплено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Приписи ст. 280 КУпАП закріплюють, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

У свою чергу, винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

На підтвердження викладеного у складеному стосовно ОСОБА_1 протоколі серії ЕПР1 №492112 від 23.10.2025 працівники патрульної поліції долучили схему місця ДТП від 23.10.2025; письмові пояснення потерпілого ОСОБА_3 від 23.10.2025, в яких останній вказує, що він рухався на автомобільну заправку (підкачку), однак на під`їзді в його бік рухався автомобіль Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , що не відреагував на його звуковий сигнал та скоїв з ним зіткнення, пошкодивши ліві двері.

Крім того, до протоколу також долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 23.10.2025, якими повністю підтверджується позиція ОСОБА_1 висловлена у судовому засіданні, так і викладена у письмових поясненнях від 23.10.2025, долучених до протоколу. Так, свідок вказав, що дійсно автомобіль Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснював паркування на паркомісце заднім ходом, як у цей час зі сторони дороги раптово зі швидкістю приблизно 35-40 км/год всупереч вимогам дорожньої розмітки нанесеної на АЗС, заїхав автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 , який почав подавати звуковий сигнал лише після зіткнення. Після ДТП із Фольксвагена вийшло 4 особи, які відразу почали кричати на водія автомобіля Нісан та звинувачувати його у вчиненні ДТП, здійснюючи психологічний тиск на останнього. Водій Фольксвагена , використовуючи нецензурну лайку, кричав на водія Нісана , що мав перевагу у русі.

Також свідок зазначив, що, на його переконання, водій Фольксвагена спровокував ДТП навмисно, оскільки поруч було багато вільних паркомісць, на які він міг поставити своє авто. Окремо свідок зауважив, що водій Фольксвагена кричав, що думав, що Нісан рухається вперед, однак на його авто горіли задні ліхтарі, які чітко вказували, що транспортний засіб рухається саме назад та завершує свій маневр.

У свою чергу, на доведення своєї позиції ОСОБА_1 надав суду фотознімки з місця ДТП, зокрема, схему руху по АЗК, з якої суддею встановлено, що водій автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 , до моменту зіткнення та безпосередньо під час ДТП рухався у забороненому напрямку (заїхав на АЗС з місця виїзду транспортних засобів з неї). За таких обставин суддя доходить висновку, що, здійснюючи маневр паркування заднім ходом, ОСОБА_1 дотримався вимог ПДР та не створював небезпеки для руху іншим транспортним засобам.

При цьому, суддя звертає увагу, що відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Тобто слід вважати, що ОСОБА_1 розраховував, що інші учасники дорожнього руху, у тому числі й водії автомобілів, знають та неухильно дотримуються вимог ПДР з метою уникнення ДТП.

В силу вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Зі встановлених у ході розгляду справи обставин можна дійти обґрунтованого висновку про те, що саме дії водія автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 , стали причиною ДТП, яка мала місце 23.10.2025 о 21 год. 01 хв. за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 33, на парковці АЗС «ОККО».

Таким чином, проаналізувавши викладене у письмових поясненнях свідка ОСОБА_4 , а також дослідивши у ході розгляду справи фотознімки з місця ДТП, суддя доходить висновку, що позиція ОСОБА_1 стосовно відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є достовірною, послідовною та такою, що не спрямована на уникнення винною особою відповідальності.

Суддя, оцінивши надані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить висновку, що долучені до протоколу докази не підтверджуєть наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому, останнього слід визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Згідно з пунктом 4 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, принцип правової держави передбачає обов`язок держави гарантувати утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Зокрема: відповідальність особи має бути індивідуальною; не допускається обґрунтування обвинувачення на припущеннях або незаконно здобутих доказах; усі сумніви у доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, процедура притягнення до адміністративної відповідальності повинна відповідати конституційним принципам, а отже - будь-яке рішення у справі про адміністративне правопорушення має ґрунтуватися виключно на достовірних, належно зібраних доказах та дотриманні вимог закону.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суддя доходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому вважає, що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності слід закрити за відсутністю складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 9, 124, 245, 251, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.

Суддя І.Ю. Єросова