ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/3337/25 Справа № 207/6056/25 Суддя у 1-й інстанції - Дубовик Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Південного районного суду міста Кам`янського від 21 жовтня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) Босої О. О.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Південного районного суду міста Кам`янського від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та судовий збір на користь держави у сумі 605,60 гривень.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 25.08.2025 о 20-00 годині в м. Кам`янське, по вул. Нікопольська, 40, водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку, за допомогою спеціального технічного приладу «Drager 0033» тест №1334, чим порушила п.2.9.а.ПДР керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Мотивуючи клопотання про поновлення пропущеного строку вказує, що дізналася про постанову суду першої інстанції 14.11.2025, не отримувала її, не ознайомлена з матеріалами справи, що позбавило її можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що постанова суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що після ознайомлення зі справою в апеляційному суді нею та її захисником буде скеровано доповнену апеляційну скаргу з викладенням мотивів її подання.

Так, 22.12.2025 до апеляційного суду надійшла доповнена апеляційна скарга захисниці Босої О.О., яка просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

За змістом доповненої апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування особою транспортним засобом. Крім того, матеріали справи не містять достатніх доказів, що саме ОСОБА_1 керувала вказаним у протоколі транспортним засобом та доказів зупинки.

Вважає долучений до справи відеозапис неналежним та недопустимим доказом внаслідок його неповноти, оскільки на ньому не відображено всієї події, що стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме факту керування транспортним засобом, його зупинку під керуванням ОСОБА_1 , фіксації оформлення адміністративних матеріалів. З відеозапису, на думку захисниці, не вбачається згоди ОСОБА_1 із проведеними результатами огляду на стан сп`яніння, відсутня пропозиція пройти на огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Додатково захисниця скерувала клопотання про визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом та визнання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а сам огляд недійсним.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисниця підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 та з підстав, викладених в доповненій апеляційній скарзі, просила її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Повідомила, що ОСОБА_1 про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, проте до суду не змогла з`явитись, просила розглядати справу без її участі і така позиція погоджена з її підзахисною.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає обґрунтованими його доводи, оскільки ОСОБА_1 не брала участь в суді першої інстанції, та не отримувала постанову суду. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №434062 від 25.08.2025; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів в якому зазначений позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 2,69 проміле, з результатом якого погодилась ОСОБА_1 , що підтверджено підписом; роздруківці до приладу Драгер, відповідно до якої результат тесту 2,69 проміле; направленні на огляд водія транспортного засобу; рапорті поліцейського від 25.08.2025; відеозаписі з нагрудних реєстраторів поліцейських, на якому зафіксовано факт проходження огляду на стан сп`яніння за добровільною згодою водія за допомогою приладу Драгер, тест якого показав позитивний результат в 2,69 проміле.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Щодо доводів захисту в апеляційній скарзі про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та того, що відеозапис не містить доказів, що вона керувала ним та зупинена працівниками поліції.

З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

При цьому, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує як ОСОБА_1 на питання інспектора поліції про її зупинку на транспортному засобі, відповіла, що зупинено саме її. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Alcotest Drager» спочатку відмовилася, мотивуючи свою позицію тим, що напередодні ввечері вживала алкоголь, після чого погодилася пройти тестування.

Далі з відеозапису встановлено як ОСОБА_1 пройшла такий огляд за допомогою приладу Драгер, результат якого виявився позитивним та склав 2,69 проміле, на що поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння та остання з цим погодилася. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, водія також було відсторонено від керування транспортним засобом.

Факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у рішенні суду, підтверджується поясненнями самої ОСОБА_1 на місці події, яка підтвердила факт керування транспортним засобом.

За вимогами п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення водієм вимог п. 2.9 а ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Щодо позиції захисту в апеляційній скарзі та у судовому засіданні про неповноту відеозапису події, відсутності зафіксованого факту керування на відеозаписі транспортним засобом, та порушення працівниками поліції порядку здійснення відеофіксації технічними засобами, про що заявлені відповідні клопотання про визнання вказаних доказів недопустимими та неналежними, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні виходячи з такого.

Порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п.5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Законодавчо визначені тільки наступні обов`язки працівника поліції, пов`язані із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Тому доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи вірно проаналізовано лише той обсяг доказів, який наявний на час розгляду справи. Крім того, зафіксовані у відеозаписі події не впливають на сприйняття цілісності фіксування події правопорушення та узгоджується з іншими доказами у справі в їх сукупності.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання результатів огляду на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння недійсними апеляційний суд відмовляючи у його задоволенні виходить з такого.

Згідно з актом огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу поліцейським проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, млява мова. Огляд проведено за допомогою технічного засобу «Drager Аlcotest 0033», що засвідчено підписом ОСОБА_1 у відповідній графі акту «З результатом згоден».

Доводи апеляційної скарги про порушення порядку проведення огляду, оскільки поліцейський не з`ясував згоду водія зі встановленим результатом є неспроможними та спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого слідує, що за добровільною згодою водій пройшла огляд за допомогою технічного приладу, після встановлення позитивного результату 2,69 проміле, не висловлювала своєї незгоди з цим результатом та не заперечувала проти складання протоколу про адміністративне правопорушення, власноруч підписала протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та роздруківку до приладу Драгер.

Крім того, зі змісту протокола про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від надання пояснень відмовилася, будь яких заперечень щодо процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки не висловила.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які апелянт тлумачить на користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Південного районного суду міста Кам`янського від 21 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун