Справа № 467/1545/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності, у тому числі й протягом року, відсутні

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Суть висунутого звинувачення за версією поліції

07 вересня 2025 року о 01 год. 01 хв. ОСОБА_1 , знаходячись в АДРЕСА_2 , виражався з погрозами фізичної розправи і нецензурною лайкою до ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

Дії ОСОБА_3 особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ст. 173 КУпАП.

Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 в судовому засіданні загалом обставини, що відображені у протоколі, визнав, проте, заперечив хуліганський мотив своїх дій.

Пояснив, що він перебував у м. Південноукраїнськ, а ОСОБА_2 за місцем свого проживання в с-щі Костянтинівка. В телефонній розмові між ними виникло непорозуміння, через те що він не вірно зрозумів ОСОБА_2 . Після цього він вирішив приїхати до потерпілого додому і розібратися у ситуації. Прибувши до місця проживання ОСОБА_2 , останній вийшов до нього у двір, де вони знову почали сперечатись. Через деякий час він поїхав, а ОСОБА_2 викликав поліцію.

Через день вони знову зустрілись з ОСОБА_2 та з`ясували відносини. Непорозуміння на даний час між ними відсутні, вони примирились.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 07 вересня 2025 року в нічний час до нього додому приїхав ОСОБА_1 і намагався з`ясувати непорозуміння, яке сталось між ними у телефонній розмові.

При цьому, вони виражались нецензурною лайкою один до одного, під час їх суперечки інших людей не було та їх ніхто не бачив. Непорозуміння, яке виникло між ним та ОСОБА_1 на даний час вирішено.

У свою чергу, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ураховуючи положення ст.ст. 245, 251, 280 цього ж Кодексу, аналізував наступні питання.

Чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи підлягає порушник адміністративній відповідальності

Статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Згідно із диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Однак, за наслідками розгляду даного провадження з наданих уповноваженою особою у якості доказів фактичних даних не можливо із дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» констатувати факт хуліганського мотиву поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, слушним буде зауважити, що при хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (постанова ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).

Проте, цих обставин у даній справі не установлено, відповідно, не можливо визнати доведеним факт здійснення посягання на громадський порядок і спокій громадян в громадському місці з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, саме «звинувачення» викладене не у відповідності із диспозицією статті 173 КУпАП, позаяк, не містить зазначення обов`язкових ознак правопорушення, визначеного цією нормою, як то, навіть вказівки на те, що дії ОСОБА_1 є дрібним хуліганством.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , наданих ними в судовому засіданні, такі дії ОСОБА_1 викликані особистими мотивами, які виникли на грунті непорозуміння між ними.

Отже, саме по собі вживання нецензурної лайки та висловлювання погроз ще не вказує на дійсність хуліганського мотиву, адже, такі дії особи могли виникнути з особистих мотив, у тому числі й раптово в зв`язку зі наявним конфліктом.

Ураховуючи те, що за своєю правовою природою протокол про адміністративне правопорушення не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, у тому числі й щодо об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Тож, із суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, випливає, що особою, яка склала протокол, за одночасної відсутності в матеріалах справи в достатньому обсязі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин правопорушення, не доведено ані об`єктивної, ані суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Зокрема, відсутні докази, що дійсно було порушено громадський порядок і спокій громадян.

При цьому, як вказав суд вище, у протоколі дій ОСОБА_1 не були означені як «дрібне хуліганство», що входить до диспозиції ст. 173 КУпАП.

Відповідно, протокол не відповідає вимогам ч.1 ст. 256 КУпАП у частині викладу суті правопорушення відповідно до диспозиції ст. 173.

Таке суперечить вимогам чіткості та детальності звинувачення, на які неодноразово вказував ЄСПЛ.

Тобто, протокол, за таких обставин не може вважатись допустимим доказом і на його основі не може бути прийняте рішення про винуватість.

При цьому, протокол є актом обвинувачення, а тому решта, долучених до нього доказів, не можуть замінити його.

Отже, суд має докази щодо дійсності об`єктивної сторони правопорушення, а саме: що дії ОСОБА_1 є дрібних хуліганством і що ними дійсно було порушено громадський порядок, так як доказів про це до суду не надано.

До цього ж, відсутні достовірні докази, що ОСОБА_1 мав намір і умисел саме на порушення громадського порядку, у той час, як саме по собі вживання нецензурної лайки ще не вказує на дійсний хуліганський мотив.

За таких обставин, суд констатує відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, як то, його об`єктивної та одночасно суб`єктивної сторони.

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

За таких умов, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 173 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю.

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови

Судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , так як він не піддається адміністративному стягненню.

Заходи забезпечення провадження у справі не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст.33, 283,284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня її винесення постанови.

Суддя Ірина Явіца