г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/6298/25
Номер провадження 3/213/1725/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Хмельова С.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Укравління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 ч.1, ст.173-2 ч.2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №200276 від 27.11.2025, ОСОБА_1 27 листопада 2025 року о 20:17 год., знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у погрозах фізичною розправою, образах нецензурною лайкою, штовханнях, бив ногами по спині, не спричинивши тілесних ушкоджень, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, викликавши у неї побоювання за свою безпеку.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №200277 від 27.11.2025, ОСОБА_1 27 листопада 2025 року о 20:17 год., знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у погрозах фізичною розправою, образах нецензурною лайкою, штовханнях, бив ногами по спині, не спричинивши тілесних ушкоджень, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Вказані дії вчинені в присутності малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 з протоколами погодився та підтвердив викладені в них обставини. Пояснив, що через необдумані вчинки дружини виник конфлікт, що призвів до такої ситуації. Він щиро кається у вчиненому, обіцяє більше такого не вчиняти, з дружиною вони примирились. Також вказав, що він має посвідчення учасника бойових дій, видане 23.11.2023, є особою з інвалідністю ІІ групи, на даний час не працює. Через свій стан він потребує значних коштів на лікування. Просив не накладати стягнення у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона примирилась з чоловіком, пробачила йому. Просила не накладати стягнення у виді штрафу, оскільки сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілу, дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, суддя дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.173-2 ч.1, ч.2 КУпАП, окрім його особистих пояснень, підтверджується матеріалами справ, які узгоджуються між собою, є достатніми та допустимимиа саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №200276 від 27.11.2025, ВАБ №200277 від 27.11.2025, які складені компетентною особою, їх зміст відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Відповідно до форми оцінки ризиків, рівень небезпеки дій ОСОБА_1 визначено як високий. Щодо ОСОБА_1 виписано терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 10 діб з 27.11.2025 по 06.12.2025. Порушень ОСОБА_1 заборонного припису не встановлено.

Також встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , видане 23.11.2023 військовою частиною НОМЕР_3 . Посвідченням серії НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово зазначав, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.173-2 КУпАП, які полягають у вчиненні домашнього насильства дій психологічного та фізичного характеру стосовно дружини, не спричинили тілесних ушкоджень, а також вчинення домашнього насильства стосовно дитини.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Вказані вище протоколи про адміністративні правопорушення складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд.

Отже, вважаю за необхідне розглянути зазначені протоколи про адміністративне правопорушення одночасно в одному провадженні (справи №213/6298/25, №213/6299/25).

Як передбачено ст. 24 КУпАп за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; заборона здійснення лобіювання; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті. Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види адміністративних стягнень.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Діяння, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З урахуванням приписів ч.3 ст. 30-1, ч.2 ст.32 КУпАП стягнення у виді громадських робіт та адміністративного арешту не може бути застосовано до ОСОБА_1 , оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи.

Статтею 27 КУпАП передбачено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 26 КУпАП попередження як захід адміністративного стягнення виноситься в письмовій формі. У передбачених законом випадках попередження фіксується іншим установленим способом.

На підставі статті 33 КУпАП при визначенні виду і розміру стягнення, суд враховує указані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою в судовому засіданні обставини, характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи, вину у вчиненні правопорушення визнав, розкаявся у вчиненому.

З урахуванням приписів ч.1 ст. 34 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 суд визнає щире розкаяння винного, вчинення правопорушення вперше.

Відповідно до ч.2 вказаної статті законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обтяжуючих відповідальність обставин відповідно до ст. 35 КУпАП не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до переконання, що визначений санкцією статті розмір штрафу буде занадто тяжким стягненням для ОСОБА_1 .

Однак, при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше, а тому, при розгляді даної справи слід застосувати аналогію права.

Так згідно ст.69 КК України за фактично аналогічних умов, а саме за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч. 1 ст. 69 КК України).

Тобто, законодавець надав суду можливість призначати менше покарання навіть за вчинений злочин за наявності окремих обставин, проте за вчинення адміністративного правопорушення такого механізму не перебачив.

Суд звертає увагу, що за відсутності норми, яка дозволяла б призначати стягнення менше ніж передбачено санкцією відповідної статті або замінити його на інше, неможливо у повній мірі реалізувати положення ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Згідно приписів статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення покарання особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

В даному випадку при призначенні виду стягнення, враховую відношення ОСОБА_1 до вчинених ним правопорушень, думку потерпілої з приводу стягнення, те, що ОСОБА_1 являється учасником бойових дій та інвалідом ІІ групи, наявність тяжкого матеріального стану його родини, необхідність останнього забезпечувати своє лікування та утримання малолітньої дитини.

Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 , наявних обставин, необхідним і достатнім буде застосувати стягнення з урахуванням аналогії закону та застосувати положення ст. 69 КК України для призначення покарання, що є меншим ніж передбачено санкціями частин 1, 2 ст.173-2 КУпАП, а саме у виді попередження, що, на думку суду, є достатньою мірою відповідальності з метою виховання, а також, запобіганню вчинення нових правопорушень.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом (ч.3 вказаного Закону).

Як передбачено ст. 5 вказаного Закону, особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

З урахуванням вказаних норм закону та оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи слід звільнити останнього від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.23, 24, 26, 33-35, 36, 173-2 ч.1 ч.2, 268, 283-284 КУпАП, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративні справи у відношенні ОСОБА_1 №213/6298/25 провадження №3/213/1725/2 та №213/6299/25, провадження №3/213/1726/25 - об`єднати в одне провадження.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.173-2 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді попередження.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Хмельова С.М.