ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Черняєвої С.П.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Ігнатова Є.Є.,

апеляційну скаргу адвоката Ігнатова Є.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року встановлено, що 28.05.2025 року о 08:15 год. біля будинку №1 по вул.Кочубея у м. Краматорську, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Terra NO», номерні знаки НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager №7510. Результат огляду позитивний 0,52% проміле, тест 151. Проводилася відеофіксація. Водія відсторонено від керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Ігнатов Є.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 відносно ОСОБА_1 , скасувати провадження в праві закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що факт керування транспортним засобом жодним чином не може підтверджуватися протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами, які знаходяться в матеріалах справи. Зазначений факт можливо підтвердити лише відповідним відеозаписом події. Проте, у даному випадку факт відео фіксації зупинки транспортного засобу саме під керуванням ОСОБА_1 відсутній.

Звертає увагу, що з доданого до матеріалів справи відеозапису вбачаються ознаки його коригування, адже відеозапис є неповним. Це підтверджується тим, що на відеозаписі відсутня фіксація факту керування, факт руху транспортного засобу та першочерговий діалог поліцейських з ОСОБА_1 .

Зауважує, що в протоколі час керування зазначено 28.05.2025 року о 08 год. 15 хв., однак відеозапис долучений до матеріалів справи, починається 28.05.2025 року о 08 год. 41 хв.

Звертає увагу суду, що поліцейські не назвали ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння. Таким чином, матеріали справи не містять доказів, щоб поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_1 в інкримінований час керував транспортним засобом, що є обов?язковою ознакою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Наголошує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи сторони захисту про порушення процедури огляду на стан сп`яніння, але відповідно до ч.5 та 6 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія для проходження огляду на стан сп`яніння, що слугує визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

Звертає увагу, що перед продуванням прилад Alcotest Drager № 7510 видавав нетипові звукові сигнали, тривалий час не завантажувався та після продування не відобразив результат. Як вбачається з відеозапису, у зв`язку з цим поліцейський зателефонував комусь та повідомив, що прилад Drager зламався, після чого зняв із себе бодікамеру. Через декілька хвилин бодікамеру було знову ввімкнено, і на відеозаписі з`являється ОСОБА_1 , який повторно здійснює продування приладу Alcotest Drager № 7510, результат якого становив 0,52‰. Водночас після зазначеного продування прилад почав подавати звукові сигнали, які поліцейський не зміг зупинити, поклавши його назад до кейсу та в багажник. При цьому Alcotest Drager ще тривалий час видавав незрозумілі звуки, що також зафіксовано на відеозаписі.

Вважає акт огляду на стан алкогольного сп`яніння таким, що не може вважатися допустимим доказом, оскільки наявні обґрунтовані сумніви щодо справності приладу Alcotest Drager № 7510, яким проводився огляд.

Звертаю увагу суду, що всі процесуальні документи складені поліцейським взводу 1 роти 4 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій обл. ДПП старшим сержантом Гладієм Євгеном Романовичем, однак, відповідно до копії Журналу обліку видачі, повернення приладів вимірювання вмісту алкоголю в повітрі, що видихається від 28.05.2025 року, отриманого у відповідь на адвокатський запит, вбачається, що Alcotest Drager 7510 № 0325 видавався посадовій особі з прізвищем ОСОБА_2 , однак дана особа не зазначена в жодному процесуальному документі долученому до матеріалів справи.

Зауважує, що поліцейські скориставшись необізнаністю та спантеличеністю ОСОБА_1 , не запропонували йому проїхати до медичного закладу, після визначення стану алкогольного сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 не усвідомлював свого права на проведення огляду в медичному закладі, і якби після того, як він запитав, що йому робити далі, поліцейські роз`яснили про таку можливість, то він скористався б цією можливістю, щоб підтвердити свою тверезість.

Зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ЗСУ, що підтверджується Довідкою в/ч НОМЕР_3 № 6269 від 17.06.2025 року, Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України № 4663 від 01.07.2025 року та службовою характеристикою ОСОБА_1 .. Таким чином статус військовослужбовця підтверджено.

Наголошує, що огляд військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп?яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст. 266-1 КУпАП. На відеозаписі хоча і були присутні співробітники ВСП, але огляд на стан алкогольного сп`яніння та всі процесуальні документи були складені свіробітниками поліції, що не відповідає вищезазначеній нормі. Відтак, додані до протоколу докази, а саме: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів слід визнати недопустимим, як такий, що отриманий з порушенням встановленого законом порядку.

Позиції сторін в суді :

В судовому захисник адвокат Ігнатов Є.Є. просив його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про місце, день та час судового розгляду.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою встановлено, що 28.05.2025 року о 08:15 год. біля будинку №1 по вул.Кочубея у м. Краматорську, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Terra NO», номерні знаки НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager №7510. Результат огляду позитивний 0,52% проміле, тест 151. Проводилася відеофіксація. Водія відсторонено від керування транспортним засобом. ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення пункту 2.9 а ПДР передбачена статтею 130 КУпАП.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобомособ і, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерствавнутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положеннями п. 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння, зокрема, проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно зі п. 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції встановлено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Хоча в апеляційній скарзі під час судового розгляду захисник наполягав, що ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказами, дослідженими як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 28.05.2025 року серії ААД №984213, результатом драгера Alcotest №7510, результат 0,52% проміле, (тестом №151), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 був згодний із результатом проведеного огляду, диском з відеозаписом події та іншими матеріалами у справі, чим в сукупності доводиться факт того, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють один одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, що фіксували обставини 28.05.2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає, що наданий працівниками поліції відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, отриманий із автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.

Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Тож, доводи апелянта щодо визнання відеозапису недопустимим через його неповноту та небезперервність, ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі.

На відеозаписі зафіксована подія за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянтом на час апеляційного розгляду не було надано будь-яких доказів оскарження дій працівників поліції з цього питання.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, суд вважає необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом. На відеозаписі чітко вбачається, що саме ОСОБА_1 при зверненні до нього, як водія транспортного засобу, надавав пояснення працівникам поліції, намагався вирішити питання іншим засобом, за що був попереджений працівником поліції, та йому було роз`яснено наслідки такої поведінки (відеозапис, починаючи з 0:03:20).

Крім того, із дослідженого відеозапису, не вбачається, що ОСОБА_1 оспорював законність його зупинки чи факту керування ним транспортним засобом, або ставив питання щодо порушення процедури огляду його на стан сп`яніння, його законних прав та інтересів. Навпаки погодився з результатом огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Після проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на встановлення стану алкогольного сп`яніння, на підтвердження згоди з результатом такого огляду ОСОБА_1 поставив свій підпис у чеку-роздруківці, в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу, що не лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 щодо вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а і сукупність цієї обставини з іншими доказами у даній справі підтверджує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, доводи сторони захисту про заперечення ОСОБА_1 проти результату огляду, проведеного на місці, як і відмова працівників поліції доставлення водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на встановлення стану сп`яніння, із наявних в матеріалах справи доказів встановлено не було. Не надано такі докази і стороною захисту під час апеляційного розгляду. Тож таку позицію апеляційний суд вважає способом захисту для уникнення відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення.

Оскільки водій ОСОБА_1 не заперечував результат огляду на місці зупинки транспортного засобу, в проведенні огляду в закладі охорони здоров`я не було потреби, і це не передбачено встановленим порядком проходження огляду на стан сп`яніння. Тому доводи захисника в цій частині ні є слушними.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 , які саме ознаки алкогольного сп`яніння були у нього виявлені, чим порушено порядок огляду, не вважаю слушними.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 визнано винним саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а не із ознаками алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння було встановлено під час проведеного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу драгер Alcotest №7510, з позитивним результатом, що становив 0,52% проміле, тест №151. З таким висновком погодився ОСОБА_1 , що засвідчив своїм підписом в чеку драгера та в Акті огляду.

Твердження сторони захисту, що працівники поліції скористались незнанням водія ОСОБА_1 щодо порядку проведення огляду на встановлення стану сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає способом захисту задля уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Звертаю увагу на те, що згідно п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В силу приписів п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення або провокації з їх боку до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано на час розгляду апеляційним судом доказів даних щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки огляд військовослужбовців має здійснюватися уповноваженою особою ВСП саме в порядку ст.266-1 КУпАП, а не працівником поліції, вважаю такими, що не ґрунтуються на приписах закону з наступних підстав:

Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Оскільки правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Тому і проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст.ст. 255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, оскільки оскаржена постанова судді першої інстанції містить дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана повна та належна оцінка в оскарженій постанові.

Тож, апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянта про те, що мали місце порушення закону працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 984213 від 28 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 , оскільки протокол складений уповноваженою на те службовою особою, а його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог саме закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Що стосується доводів захисника про застосування принципу індивідуалізації при обранні виду та міри покарання, не застосування до

ОСОБА_1 додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд виходить з наступного.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим додатковим стягненням позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.

Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Тож, постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Ігнатова Є.Є., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин