Житомирський апеляційний суд
Справа №276/2630/24 Головуючий у 1-й інст. БОБЕР Д. О.
Номер провадження №33/4805/1523/25
Категорія ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.12.2024, з урахуванням постанови цього ж суду від 09.01.2025, об`єднано в одне провадження справи відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, 27.11.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень в його діях.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, послався на те, що оскаржувану постанову суду не отримував та належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції повідомлений не був. Наголосив, що є військовослужбовцем Збройних Сил України та бере участь у забезпеченні державного суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України. У зв`язку з цим він був обмежений у можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду, оскільки здебільшого перебував у районі бойових дій та на лінії бойового зіткнення. На підтвердження таких обставин надав копію посвідчення НОМЕР_1 (а.с.48). Також, зазначив, що про винесення оскаржуваної постанови дізнався лише 17.11.2025 і йому був необхідний час для подання апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності причин для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, що її подала з наступних підстав.

За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, якщо його було пропущено з поважних причин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, останнім днем подання апеляційної скарги на постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.12.2024 було 27.12.2024.

В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Окрім того, відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 17.12.2024, не з`явився, будь-яких заяв, клопотань суду не подавав. При цьому, про місце і час розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення, згідно його заяви, підписаної власноруч (а.с.25, 28). Відповідно до даних сайту Єдиного реєстру судових рішень постанова Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.12.2024 відносно ОСОБА_1 оприлюднена 20.12.2024.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаним про складення відносно нього адміністративних матеріалів та розгляд справи в суді, однак протягом тривалого часу не вживав заходів, щоб дізнатися про стан провадження. Апеляційну скаргу він подав 27.11.2025 (майже через рік) із пропуском строку, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на перебування на військовій службі в лавах ЗСУ суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути безумовною підставою для поновлення строку. Матеріали справи не містять документів, які б достовірно підтверджували перебування апелянта у зоні бойових дій чи на лінії бойового зіткнення протягом строку, встановленого на подання апеляційної скарги, а також у період, що передував його зверненню до суду апеляційної інстанції. Надана ним копія посвідчення НОМЕР_1 не дає достатніх підстав для висновку про об`єктивну неможливість подати апеляційну скаргу у встановлені строки. Сам факт зарахування до складу ЗСУ та наявність такого посвідчення не може розглядатися як безумовно поважна підстава для поновлення пропущеного строку.

В своїх рішеннях ЄСПЛ зазначає, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт обґрунтує причину пропуску цього строку, а суд визнає її поважною. Однак навіть за наявності поважних причин можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан провадження у розумні строки. Поважними визнаються лише обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи та створюють істотні перешкоди для вчинення процесуальних дій. КУпАП не обмежує право суду поновлювати строки лише певним колом обставин, а оцінка проводиться з урахуванням конкретних фактичних даних.

Відповідно до висновків ЄСПЛ, право на суд, як один із аспектів права на доступ до суду, не є абсолютним і може підлягати допустимим обмеженням. Такі обмеження не повинні зашкоджувати самій суті права, мають переслідувати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності (п.33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», 21.12.2010, №45783/05). Строки подання скарг спрямовані на забезпечення правосуддя та юридичної визначеності, і зацікавлені особи повинні розраховувати на їхнє застосування (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України», 28.03.2006, №23436/03).

Безпідставне поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу правової визначеності та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України (п.53 рішення ЄСПЛ від 29.10.2015 у справі «Устименко проти України», №32053/13).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2024 року та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич