Справа № 127/4913/25
Провадження № 33/801/1212/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романчук Р. В.
Доповідач: Бурденюк С. І.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Бурденюк С.І.,

із секретарем судового засідання Лісовою Д.С.

за участі:

захисника-адвоката Кронівець Т.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Хоменчука А.О., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 08.02.2025 о 12 год. 40 хв. по вул. 600-річчя 17 в м. Вінниці, керував транспортним засобом марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія, в медичному закладі КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР». Висновок № 0078 від 08.02.2025 результат позитивний, алкотест 6820 2,24%, 6820 2,09%. Тобто, водій ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи слідує, що вони містять переконливі та беззаперечні докази, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції, адвокат Хоменчук А.О., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року, та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права, є необґрунтованою, немотивованою та відповідно незаконною з наступних підстав.

Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо його невинуватості та заперечення факту керування транспортним засобом та критично оцінює показання свідка про те, що за кермом автомобіля перебував він, а не ОСОБА_1 оскільки вони спростовуються іншими дослідженими судом доказами.

Рапорт ОСОБА_2 та складений протокол містить неправдиві відомості щодо керування та зупинки вказаного автомобіля. Зокрема, у вищевказаному рапорті міститься посилання на те, що працівниками поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у складі наряду «Юнкер-103» зупинено автомобіль «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Однак, вказаними працівниками поліції не було зупинено даний автомобіль, оскільки відповідно до відеозаписів досліджених у засіданні, останні під`їхали до торгівельного центру за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя 17 о 12:52 год. 08.02.2025, де вже перебували інші працівники поліції роти ТОР, зокрема ОСОБА_4 . Відповідно записів з бодікамер, о 12:41 год. 08.02.2025 за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 17, ОСОБА_4 з іншим працівником поліції, який на даний час не ідентифікований, побачили припаркований другим рядом автомобіль «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 , підійшовши до якого побачили ОСОБА_1 .

Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 .

Вислухавши правову позицію адвоката Кронівець Т.М. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали вимоги апеляційної скарги адвоката Хоменчука А.О., просили постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, безпосередньо допитавши свідка ОСОБА_5 , розв`язавши всі клопотання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Апеляційний суд вважає, що зазначена постанова судді є необґрунтованою, не ґрунтується на доказах, з передчасними висновками.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За змістом ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).

Суддя суду першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, та прийняв необґрунтоване рішення щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину у вчиненні вищевказаного правопорушення не визнав, підтвердив покази надані в суді першої інстанції та пояснив, що 08.02.2025 відпочивав та випивав спиртне в закладі харчування. Надалі, його товариш ОСОБА_5 на його автомобілі марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_2 на прохання ОСОБА_1 привіз його на вул. 600-річчя 17 в м. Вінниці, залишив увімкненим двигун, оскільки події відбувались взимку 2 лютого та пішов, а він залишився в машині та заснув. Зазначив, що пересів на місце водія, щоб дістати цигарки, які завжди залишав у кармані дверцят біля місця водія. Намірів їхати за кермом в нього не було. Через деякий час до нього підійшли працівники поліції та запропонували проїхати в медзаклад для проходження освідування. Він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та взагалі в той день не керував транспортним засобом до появи поліцейських, а їхав в автомобілі як пасажир, а за кермом автомобіля перебував його товариш ОСОБА_5 . Працівники поліції наклали на нього стягнення за ст. 122 КУпАП, порушення правил стоянки, штраф він сплатив. А далі його документували по ст. 130 КУпАП інші співробітники поліції. Поставити автомобіль на дозволене місце на стоянці, наказали працівники поліції, жодним чином не відсторонивши його від керування транспортним засобом, маючи підозру, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_1 є його товаришем. В той день він забрав ОСОБА_1 на його прохання з кафе і мав відвезти на його автомобілі додому, але оскільки в нього була зустріч в торгівельному центрі з клієнтом, він припаркував автомобіль, залишив ОСОБА_1 в автомобілі, а сам пішов на зустріч. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що поліцейські його повезли на огляд. За кермом автомобіля перебував він, а не ОСОБА_1 до моменту зупинки авто керував він, а не ОСОБА_1 , який спав на пасажирському сидінні.

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 241714 від 08.02.2025 вбачається, що ОСОБА_1 08.02.2025 о 12 год. 40 хв. по вул. 600-річчя 17 в м. Вінниці, керував транспортним засобом марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія, в медичному закладі КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР». Висновок № 0078 від 08.02.2025 результат позитивний, алкотест 6820 2,24%, 6820 2,09%. Тобто, водій ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписи із нагрудних камер поліцейського ОСОБА_3 № 468632 та поліцейського Теслі М.В. № 468777 розпочинаються о 12:52 год. з моменту, коли ОСОБА_1 знаходиться біля автомобіля та спілкується з поліцейськими роти ТОР батальйону УПП у Вінницькій області ДПП. Надалі, за наслідком спілкування з працівниками патрульної поліції, зокрема з старшим лейтенантом поліції Теслею М.В., ОСОБА_1 погоджується пройти тест на стан алкогольного сп?яніння в медичному закладі та слідує разом з поліцейськими до медичного закладу. Таким чином на вказаних відеозаписах не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Натомість матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин викладених у протоколі.

Суд першої інстанції зазначаючи, що ОСОБА_1 о 12:44-12:45 год. почав їхати, покидаючи місце зупинки, посилається на відеозапис з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_4 № 472970. За наслідками вказаного запису поліцейським Панченком І.А. стосовно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА 4031773 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З відеозапису нагрудної камери поліцейського ОСОБА_4 № 472970 вбачається, що о 12:40-12:41 год. працівники поліції підійшли до припаркованого транспортного засобу, виявили чоловіка, який перебуває на місці водія та спить. З розмови поліцейських стає зрозуміло, що автомобіль стоїть на проїжджій частині близько 20 хвилин. Після того, як працівники поліції розбудили ОСОБА_1 та попросили пред`явити документи, він довго шукав документи, в цей час працівник поліції запитав ОСОБА_1 чому автомобіль стоїть на проїжджій частині. Надалі візуальна частина відеозапису переривається, оскільки об`єктив камери закрито мобільним телефоном, з аудіочастини відеозапису чути, що працівник поліції просить залишатися ОСОБА_1 на місці.

Апеляційний суд звертає увагу, що в період часу з 12:41 год. по 12:52 ОСОБА_1 фактично перебував під контролем поліцейських роти ТОР батальйону УПП у Вінницькій області ДПП. В зазначений період часу, до прибуття поліцейських взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП у складі наряду «Юнкер-103», поліцейські роти ТОР не відсторонили ОСОБА_1 від можливості здійснювати керування транспортним засобом, не запропонували пройти освідування на стан сп`яніння на місці або в медичному закладі, маючи підозру, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не розпочали документування за ст. 130 КУпАП.

Як встановлено апеляційним судом, відеозаписи із нагрудних камер поліцейських розпочинається о з моменту, коли ОСОБА_1 перебуває всередині нерухомого автомобіля та спить (нагрудна камера поліцейського ОСОБА_4 № 472970), або ж знаходиться поруч із автомобілем та спілкується з поліцейськими роти ТОР (нагрудні камери поліцейського ОСОБА_3 № 468632 та поліцейського ОСОБА_2 № 468777), тобто момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , чи рух автомобіля не були зафіксовані.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 08.02.2025 о 12 год. 40 хв. чи до цього часу керував транспортним засобом марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_2 .

Навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 о 12:44-12:45 год. почав їхати, покидаючи місце зупинки, як зазначає суд першої інстанції. В матеріалах справи міститься рапорт працівника поліції ОСОБА_2 , згідно з яким працівниками поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у складі наряду «Юнкер-103» зупинено автомобіль «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Однак, зазначене не може відповідати дійсності в будь якому разі, оскільки вказаними працівниками поліції не було зупинено даний автомобіль, відповідно до наявних в матеріалах провадження відеозаписів, останні під`їхали до торгівельного центру за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя 17 о 12:52 год. 08.02.2025, де вже перебували інші працівники поліції роти ТОР, зокрема ОСОБА_4 . Відповідно до записів з нагрудних камер поліцейського, о 12:41 год. 08.02.2025 за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 17, ОСОБА_4 з іншим працівником поліції, який на даний час не ідентифікований судом, побачили припаркований в другому ряді автомобіль «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 , підійшовши до якого побачили ОСОБА_1 , який спить в автомобілі.

В апеляційного суду не має сумнівів, щодо правдивості свідчень свідка ОСОБА_5 , оскільки свідок допитаний за правилами допиту свідка, попереджений про кримінальну відповідальність, і його свідчення узгоджуються з іншими матеріалами провадження, зокрема інформацією з нагрудних камер поліцейських.

На задоволення клопотання захисника, апеляційний суд викликав в судове засідання співробітників поліції, які безпосередньо складали адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 .

Разом з тим, в судове засідання 19.12.2025 для з`ясування обставин, усунення суперечностей та неузгодженостей справи викликались поліцейський взводу № 2 роти ТОР батальйону УПП у Вінницькій області ДПП молодший лейтенант поліції Панченко І.А. та поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП старший лейтенант поліції Тесля М.В., проте вказані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли, до канцелярії суду з цього приводу повідомлень не надходило. А тому апеляційний суд ухвалює рішення по наявних в справі доказах та матеріалах.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху.

Апеляційним судом встановлено, що з відеозаписів лише вбачається, що транспортний засіб марки «AUDI А6» стоїть на проїжджій частині.

Крім того, в матеріалах справи міститься рапорт працівника поліції, з якого не вбачається причин зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , чи деталей, подробиць, механізму руху цього автомобіля.

Апеляційний суд зазначає, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення певною особою такого адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі №524/5741/16-а.

Зазначені порушення при складанні адміністративного матеріалу в своїй сукупності не дають суду повних та обґрунтованих підстав для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, а тому апеляційний суд критично оцінює докази, на які послався суд першої інстанції, з точки зору їх достовірності, належності та допустимості.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи.

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Отже, з наведеного вище очевидно, що судом першої інстанції не були належно виконані вимоги ст.ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП, тому апеляційний суд враховуючи вищенаведене приходить до висновку, що судом першої інстанції вимоги Закону про всебічність, повноту та об`єктивність дослідження всіх обставин справи не були дотримані. Не було звернуто увагу на вказані вище обставини та поза розумним сумнівом не встановлено та не доведено вину ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.

За ч.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

В зв`язку з цим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нову, якою провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Хоменчука А.О., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року скасувати, провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Сергій Бурденюк