Дата документу 18.12.2025Справа № 545/3784/25
Провадження № 3/554/1852/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

Шевченківський районний суд міста Полтави:

у складі: головуючого судді - Микитенка В.М.,

з участю: секретарів - Голубицької І.А., Ул`яненка Д.С.,

прокурора - Гайдар О.М.,

особи, що притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Рябішина А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП, що надійшла від НАЗК відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернухи, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, з вищою юридичною освітою, не працюючого, судді у відставці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, до адміністративної відповідальності не притягувався, -

В С Т А Н О В И В:

I. Суть адміністративного правопорушення, вказана у протоколі

1. Відповідно до протоколу № 39-01/8 від 28.07.2025 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді Полтавського районного суду Полтавської області, у вересні, грудні 2023 року, березні, червні, вересні, грудні 2024 року та березні 2025 року отримав від громадянки ОСОБА_2 , яка не є його близькою особою у розумінні абз. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», подарунок на суму 99550, 20 грн у вигляді користування транспортним засобом автомобілем RENAULT DUSTER, 2020 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , за ціною нижчою мінімальної ринкової, чим порушив обмеження, встановлені в абз. 1 ч. 2 ст. 23 Закону, за що в ч. 1 ст. 172-5 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

II. Позиції учасників провадження

2. У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провини не визнав та пояснив, що наразі підтримує свої письмові пояснення, надані до НАЗК. Від ОСОБА_2 ніяких подарунків не отримував. З нею тривалий час підтримує дружні відносини. Остання офіційно займається підприємницькою діяльністю (торгівлею) у місті Кобеляки, Полтавської області, де також і проживає.

У 2020 році вона за 525 000 грн придбала автомобіль RENAULT DUSTER, 2020 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , а приблизно наприкінці грудня 2022 року запропонувала йому періодично користуватись цим транспортним засобом, бо він має батьків похилого віку, які на той час хворіли, проживав у місті Полтава та мусив вирішувати сімейні соціально-побутові питання. Оскільки у нього є посвідчення водія відповідної категорії, у січні 2023 року дійшов із нею згоди щодо оплатного використання автомобіля. При цьому мав бажання придбати його в подальшому, коли матиме для цього відповідну фінансову можливість. Обіцянка придбати автомобіль була також гарантією його належного використання. Відповідно до укладеного письмового договору він зобов`язався в майбутньому укласти основний договір, предметом якого буде купівля-продаж зазначеного транспортного засобу та на нього покладались обов`язки здійснювати поточний ремонт автомобіля та інші платежі, зокрема по забезпеченню охорони автомобіля під час використання, сплати страхових полісів. Ці витрати він дійсно ніс та показував відповідні квитанції власнику (наразі не зберіг). Зокрема, у 2023 році придбав новий комплект літньої гуми, а у 2024 році комплект зимової гуми, щоразу залишав до 10 літрів бензину, а також забезпечував охорону автомобіля на різних майданчиках у місті Полтава та інших населених пунктах України. Плата за використання цього автомобіля між ними була обумовлена в сумі 10000 грн за повний місяць його використання.

Розпочав використання автомобіля із другої половини січня 2023 року після підписання договору. Автомобілем користувався час від часу, переважно він знаходився у власника. Коли не був йому потрібен, повертав його власниці, яка також використовувала його у своїх цілях. Окрім своїх потреб, у разі необхідності також возив ОСОБА_2 до міста Полтави за її потребами. Загальний термін використання автомобіля за рік становив приблизно 4 місяці, за що він передавав кошти власниці в сумі 10000 грн згідно розписок, що є в матеріалах справи і які він підтверджує. Восновному автомобіль використовувався ним для далеких поїздок по Україні від час відпусток, а також з міста Полтави до міста Кобеляки, де проживають його батьки та ОСОБА_2 . Наскільки йому відомо ОСОБА_2 іншим особам цей автомобіль не надавала. Ринкова вартість цього автомобіля станом на момент, коли він ним користувався була приблизно 525 000 - 600 000 грн.

При заповнення декларацій за 2023-2024 роки він припустився технічної помилки в заповненні пункту щодо «Права і підстав» використання даного автомобіля, зазначивши безоплатне користування. Виявивши помилку, вніс відповідні зміни до декларації за 2024 рік, проте внести зміни до декларації за 2023 рік не можливо.

Договірні правовідносини між ним і ОСОБА_2 діють з 15 січня 2023 року по 15 січня 2026 року, або до виконання зобов`язання із придбання автомобіля.

На запитання учасників процесу пояснив, що ОСОБА_2 ніколи не була учасником судових процесів під його головуванням, не була його підлеглою і ніяких преференцій в силу його службового становища він нього не отримувала. Надання нею в користування автомобіля мало виключно добровільний характер та її ініціативу, не було для неї збитковим, а радше вигідним, оскільки вона отримувала орендну плату, обслуговування автомобіля, його заправку, страхування, тощо, при цьому й сама ним користувалась та мала гарантію його придбання за вигідною для неї ціною. До того ж їй було відомо, що він досвідчений водій і автомобіль перебував у гарному технічному стані.

З урахуванням реального ринку довгострокової оренди автомобілів у місті Кобеляки, Полтавської області, вважає, що він орендував автомобіль ОСОБА_2 з урахуванням сукупних витрат вочевидь за ціною не нижче мінімальної ринкової. Економічної вигоди від цієї оренди він не отримав.

3. Захисник Рябішин А.О. зазначив, що ОСОБА_1 не порушував Закону України «Про запобігання корупції» і намірів отримувати подарунку не мав. Дійсно він отримав в оренду транспортний засіб, проте сплатив за нього реальну ринкову вартість, здійснив його технічне обслуговування, заправку та страхування. Наведена в матеріалах справи консультація щодо визначення мінімальної ринкової вартості оренди транспортних засобів не є допустимими доказами, оскільки використовувалась Методика, яка є застосовною для визначення вартості транспортних засобів, а не їх оренди. Обґрунтованість ціни оренди транспортних засобів є предметом судово-економічних експертиз, коли експерт попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. ОСОБА_1 вочевидь допустив технічну помилку у майнових деклараціях за 2023-2024 року, проте це не має тягнути адміністративної відповідальності. Також зазначив, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не вірно визначено правову природу взаємовідносин сторін договору користування майном та його суттєвих умов, не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 діяв поза межами статусу особи, уповноваженої на виконання функцій держави та не у зв`язку з виконанням ним своїх службових повноважень, а як приватна особа. Не встановлено та не доведено в діях ОСОБА_1 й корисного мотиву та умислу на отримання подарунку. Просив закрити справу за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

4. Прокурор просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на накласти на нього стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 172-5 КУпАП у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2550 грн) з конфіскацією подарунка.

II. Мотиви суду

5. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, приходить до таких висновків.

6. ОСОБА_1 із 03.04.2012 року по 15.07.2025 року перебував на посаді судді Полтавського районного суду Полтавської області, тому відповідно до п.п. «ґ» п. 1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширювалась дія обмежень, передбачених статтею 23 цього Закону ( а.с. 39-46).

7. У відповідності до довідки Полтавського районного суду Полтавської області від 03.12.2025 року №ЕП-841/25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває та не перебувала у штаті Полтавського районного суду Полтавської області, стороною у справах суду не була.

8. Згідно з договором від 15.01.2023 року, укладеним між ОСОБА_2 (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2), сторони зобов`язались в майбутньому, протягом строку дії Договору укласти основний договір, предметом якого буде купівля-продаж транспортного засобу - автомобіля RENAULT DUSTER, 2020 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , за яким сторона 1 продає, а сторона 2 купує автомобіль.

8.1 На період часу з моменту укладення цього договору до укладення основного договору Сторона 1 передає в платне користування цей автомобіль, оціночна вартість якого складає 525000 грн. Строк користування склав 3 роки.

8.2 Сторона 2 за цим Договором взяла на себе такі обов`язки: використовувати автомобіль за призначенням; підтримувати автомобіль у належному технічному стані; нести витрати, пов`язані з використанням автомобіля, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів; проводити необхідні роботи з поточного ремонту автомобіля; не передавати автомобіль третім особам без письмової на те згоди Сторони 1.

8.3 Плата за користування автомобілем становить 10000 грн за місяць. (а.с. 19-20).

9. За даними розписок від 05.01.2025 року, 09.10.2023 року, 05.04.2023 року, 03.07.2023 року, 10.01.2024 року, 07.07.2024 року, 06.04.2025 року, 05.04.2024 року, 13.10.2024 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 щоразу по 10000 грн, на загальну суму 90000 грн (а.с.20-24).

10. Відповідно до полісу №ЕР-223768516 від 28.09.2024 року ОСОБА_1 застрахував цивільно-правову відповідальність щодо транспортного засобу - автомобіля RENAULT DUSTER, 2020 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та сплатив за це страховий платіж в сумі 1232 грн (а.с. 25-26).

Щодо правомірності правочинів

11. Оцінюючи надані суду договори та розписки, суд виходить із таких міркувань.

11.1 Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

11.2 Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова ВС від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

11.3 У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

11.4 Недійсність договору, як приватно - правова категорія, покликана не допускати або припиняти порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

11.5 В цивільному законодавстві закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

11.6 Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).

11.7 Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

11.8 Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

11.9 Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

11.10 Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах (постанова ВС від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

11.12 Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (постанова ВС від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

11.13 Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes).

11.14 Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто.

11.15 Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова ВС від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ВС від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

12. Означені договір від 15.01.2023 року, розписки та страховий поліс містять необхідні реквізити, їх умови прямо не суперечать закону. Прокурор, НАЗК та сторона захисту не піддавали їх сумніву, не оспорювали, не вказували на їх нікчемність чи недійсність, тому суд приймає їх до уваги в якості належних та допустимих доказів у справі.

13. У цьому випадку суд враховує вимоги ст. 204 ЦПК України (презумпцію правомірності цих правочинів), положення ч. 1 ст. 627 ЦК України про те, що сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також те, що в силу ст. 629 ЦК України умови договору є обов`язковими для виконання сторонами.

Щодо допустимості консультації приватного підприємства «Ажіо.»

14. Надаючи правову оцінку доводам ініціатора протоколу про те, що сплачена ОСОБА_1 сума щомісячної оренди транспортного засобу є нижчою за мінімальну ринкову, тому різниця в цих величинах на загальну суму 99550, 20 грн є подарунком, суд виходить із таких міркувань.

15. Висновки протоколу базуються на консультації ПП «Ажіо.» від 13.05.2025 року №39-02/41561-25, згідно з якою мінімальна ринкова вартість оренди автомобіля RENAULT DUSTER, 2020 року випуску, д.н. НОМЕР_1 становить: вересень 2023 року 22998,23 грн; березень 2024 року 23971,60 грн; червень 2024 року 24286 грн, 51; вересень 2024 року 24748, 42 грн; грудень 2024 року 25886, 25 грн; березень 2025 року 25718,03 грн.

16. Суд звертає увагу на те, що допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає утому, що незалежно від категорії справ слід дотримувати вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (пункт 6.27 постанови ВП ВС від 07.12.2021 року у справі № 905/902/20).

17. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України».

17.1 Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

17.2 У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

17.3 Згідно з абз. 6 ч. 2 ст. 7 цього Закону, проведення оцінки майна є обов`язковою у випадках, зокрема при приватизації та іншого відчуження майна, у випадках, встановлених законодавством, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду.

17.4 Частиною 4 ст. 8 Закону визначено, що оцінка майна у випадках її обов`язкового проведення, зазначених у ст. 7 цього Закону, виконана суб`єктами, які не є суб`єктами оціночної діяльності, визнається недійсною.

17.5 Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

17.6 Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

17.7 У відповідності до ст. 32 цього Закону передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

18. Експерта має бути попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

19. Як убачається з тексту консультації №36/25-75 від 05.06.2025 року розрахунок вартості оренди транспортного засобу було зроблено на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зареєстрованої в Мінюсті 24.11.2003 року. Проте зазначена Методика розповсюджується виключно на визначення вартості майна, але не регулює питання визначення вартості оренди такого майна.

20. Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що оцінку мінімальної ринкової вартості користування (оренди) не здійснено.

21. Так, відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначає порядок оцінки: ринкової, відновної, ліквідаційної вартості транспортних засобів; величини фізичного зносу; матеріального збитку, втрати товарної вартості.

22. При цьому означена Методика не містить норм, які б передбачали: визначення вартості оренди транспортного засобу; визначення плати за користування майном; розрахунок мінімальної ринкової орендної ставки.

23. Відтак, застосування зазначеної Методики для визначення орендної плати є виходом експерта за межі нормативно встановленого предмета оцінки.

24. Суд зазначає, що орендна плата є: платою за користування майном, економічною категорією, що характеризує послугу, а не товар. Натомість Методика № 142/5/2092 регулює виключно оцінку транспортного засобу як об`єкта матеріального майна. Отже, між: об`єктом, який фактично оцінюється (послуга оренди) та об`єктом, який може оцінюватися за Методикою (транспортний засіб) відсутня нормативна відповідність, що унеможливлює коректне застосування цієї Методики.

25. До того ж Методика не містить: формул розрахунку орендної плати; не передбачає використання доходного підходу; не містить механізмів аналізу ринку орендних послуг; не встановлює критеріїв визначення «мінімальної» орендної ставки. У зв`язку з чим будь-які розрахунки орендної вартості, виконані з посиланням на цю Методику, є довільними, суб`єктивними та такими, що не ґрунтуються на нормативно визначеному алгоритмі.

26. Тому покладені в основу складеного протоколу відомості, що містяться у листі - консультації №36/25-75 від 05.06.2025 року ПП «АЖІО.» не можуть вважатись належною оцінкою мінімальної ринкової вартості оренди (користування) в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», а тому є недопустимим доказом в цій справі.

Щодо визначення мінімальної ринкової ціни оренди автомобіля

27. З огляду на те, що ОСОБА_1 ставиться у провину отримання подарунку у виді послуги (оренди), необхідним є з`ясування поняття мінімальної ринкової ціни оренди приватного автомобіля протягом 2023-2024 років.

28. Норми Цивільного Кодексу та ЗУ «Про запобігання корупції» не містять мінімальних обмежень щодо орендної плати за автомобіль для громадян, в тому числі осіб, уповноважених на виконання функцій держави, тому застосовними є засади розумності та справедливості договору вцілому.

29. Якщо законодавець не конкретизує певної дефініції, зокрема в частині гіпотези правової норми, її слід тлумачити через призму загальновідомих уявлень в суспільстві та загальних засад правового регулювання.

30. У зв`язку з чим необхідно звернутися до рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

31. Згідно з п. 2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-5 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

32. У теорії мінімальну ринкову ціну оренди автомобіля визначають як найнижчу ціну, за яку на ринку реально можна орендувати подібний автомобіль (з урахуванням його класу, стану, віку, комплектації, місця оренди, наявності страховки, умов оренди) на певний період часу.

33. Водночас Кабінет Міністрів України постановою від 28 квітня 2021 р. № 630 затвердив нову Методику розрахунку орендної плати за державне майно. Вона визначає механізм визначення розміру плати за оренду об`єктів, визначених частиною першою статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

34. Враховуючи, що у справі не проводилось судово-економічної експертизи з визначення мінімальної ринкової орендної плати автомобіля і таких клопотань під час судового розгляду ніхто не заявляв, суд вважає наведену Методику, яка застосовується щодо державного майна, прийнятною у цій справі як орієнтир пропорційності, справедливості та розумності, позаяк усі форми власності в Україні є рівними та мають однакову юридичну силу на захист (ст. 13 Конституції України).

35. Відтак, згідно з абзацом 2 п. 14 цієї Методики, розмір річної орендної плати у разі оренди транспортних засобів встановлюється на рівні 10 відсотків вартості об`єкта оренди.

36. З огляду на те, що оціночна вартість автомобіля RENAULT DUSTER, 2020 року випуску, д.н. НОМЕР_1 у договорі від 15.01.2023 року визначена в сумі 525000 грн (а.с.19), річна орендна плата в такому разі має складати 52500 грн, отже за місяць (52500/12) 4375 грн.

37. Навіть з огляду на загальнодоступну ринкову вартість аналогічних автомобілів станом на 2023-2025 роки - до 800 000 грн, мінімальна місячна орендна плата не перевищує 8000 грн, у той час як ОСОБА_1 сплачував 10 000 грн та ніс інші витрати, тобто істотно більше.

Щодо наявності події і складу адміністративного правопорушення

Відповідно до ч. 1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 7, ст. ст. 245, 280 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду, виходячи з вимог ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи та на достатніх доказах.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини покладає на суди обов`язок справедливого судочинства.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Частиною 1 ст. 172-5 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків.

Подарунок - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової (ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»).

У ст. 23 цього Закону передбачено, що особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб: 1) у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Таким особам забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб: у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Крім вказаних випадків можна приймати подарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, якщо вартість таких подарунків одноразово не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на день прийняття подарунка, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує чотирьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня року, в якому прийнято подарунки (у редакції Закону до 12.10.2023 року два прожиткові мінімуми).

Згідно зі ст. 7 відповідних Законів України про Державний бюджет України», прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня становив: у 2023 році - 2684 грн; у 2024 році 3028 грн; у 2025 році 3028 грн.

З огляду на те, що під час судового розгляду поза розумним сумнівом не встановлено, що сплачена ОСОБА_1 орендна плата була меншою від мінімальної ринкової орендної плати, надана йому послуга у виді платного користування автомобілем не може вважатися подарунком.

Наведені обставини виключають наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 8, 62, ст. ст. 9-11, 172-5, 247, 279, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП, ст. ст. 1, 45, 52 Закону України «Про запобігання корупції», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Полтави особою, щодо якої винесено або її захисником протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя Віталій МИКИТЕНКО