Рівненський апеляційний суд
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Рівне

Справа № 570/5830/24

Провадження № 33/4815/582/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2024 р. о 06 год. 39 хв. на а/д Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів 139 км поблизу с. Ремель водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився. Велася безперервна відеофіксація на технічний пристрій 470848.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Звертає увагу суду, що він не знайомий та не отримував на руки повний текст постанови, а тому він був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу та викласти в такій скарзі мотиви незгоди з рішенням суду. Доводить, що розгляд справи звівся до того, що суддя просто виніс постанову за його відсутності, нехтуючи його процесуальними правами, передбаченими Конституцією України, КУпАП та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 22 листопада 2024 року без його участі (а.с.13). В матеріалах справи відсутні відомості про отримання ним копії постанови місцевого суду. Апеляційна скарга подана на поштове відділення 13 червня 2025 року (а.с.34). Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Призначений на 14 та 25 липня 2025 року розгляд справи був відкладений у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі.

На судове засідання, призначене на 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, про час та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ст.130 КУпАП, не є обов`язковою. За наведених обставин, а також з метою розгляду справи в розумні строки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 ..

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду відсутній у зв`язку з відмовою особи від його проходження (а.с.3);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою особи від його проходження (а.с.4);

- відеофайлом, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду у медичному закладі (файл 4о1і1, час 34:20).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин. Так, суд виходить з того, що відмова від проходження огляду у медичному закладі зафіксована відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи фактично звівся до формального ухвалення постанови за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з нехтуванням її процесуальних прав, є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Судом першої інстанції було вжито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною ним у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, клопотань про відкладення розгляду справи чи про неможливість з`явитися до суду від ОСОБА_1 не надходило. Спроби додаткового повідомлення за номером телефону, вказаним у протоколі, результату не дали у зв`язку з відсутністю відповіді адресата.

За таких обставин розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, здійснено з дотриманням вимог КУпАП та не свідчить про порушення його конституційних чи процесуальних прав, а також положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке, на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року.

Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович