Єдиний унікальний номер судової справи 469/54/25
Номер провадження 33/812/544/25
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Пірога С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Пірога Сергія Васильовича на постанову, яку ухвалив суддя Березанського районного суду Миколаївської області Тавлуй В.В. у приміщенні цього суду 29 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає: АДРЕСА_1 , не працює, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік та штрафу у розмірі 17000 грн.,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220382 від 14 січня 2025 року, ОСОБА_1 14 січня 2025 р. о 23 год. 10 хв. у с. Рибаківка, Миколаївського району Миколаївської області, біля будинку по вул. Зоряна, 55, керував транспортним засобом «RENAULT Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Березанського районного суду Миколаївської області.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 не погодився з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220382, свою вину не визнав, пояснив, що в день, коли було складено адміністративний протокол відносно нього за кермом авто був його син, а не він. У письмових поясненнях зазначив, що поліцейський, отримавши його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поруч з автомобілем, не запропонував йому пройти відповідний огляд в медичному закладі, а одразу почав складати адміністративні матеріали. Незважаючи на те, що він не був водієм і постійно про це наголошував поліцейським, від проходження огляду в медичному закладі він не відмовлявся, що підтверджується відеозаписом, наявним у матеріалах справи. Окрім цього, з пояснень свідків вбачається, що йому було запропоновано пройти освідчення лише за допомогою алкотестера Драгер, пояснення свідків про те, що було запропоновано пройти обстеження у медичному закладі, відсутні. В підтвердження того, що працівники поліції не запропонували пройти відповідний огляд у медичному закладі є відсутність у матеріалах справи направлення згідно інструкції. Також, особи, які зазначені у протоколі як свідки, не були встановлені поліцейським на підставі їх документів, вони встановлювалися лише з їх слів. Жоден з наявних у матеріалах справи відеофайлів не свідчить про те, що 13 січня 2025 р. о 23:00 год. ОСОБА_1 керував якимось транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а самі відеофайли не можуть братися до уваги при розгляді справи, оскільки з них неможливо встановити осіб, які на них зафіксовані. Просив суд закрити провадження по справі відносно нього у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Пірог С.В. просив закрити провадження у справі, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях ОСОБА_1 .

Постановою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2025 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, стягнуто також 605 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Пірог С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної постанови безпідставно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо допиту судом свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі, а також свідка ОСОБА_4 , письмові пояснення якого наявні в матеріалах справи. ОСОБА_5 неодноразово наголошував та зазначав, що письмові пояснення свідків адмінправопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежним доказом, що зокрема узгоджується з постановою ВС/КАС № 560/751 /17 від 27 червня 2019 р. Також, захисник вказує, що з тексту рапорту поліцейського, який прибув на місце виклику, та який складав протокол, саме ОСОБА_4 зупинив транспортний засіб Рено Кенго зеленого кольору, а з письмових пояснень ОСОБА_3 - це саме він зупинив відповідний транспортний засіб. Відповідні розбіжності жодним чином не узгоджуються між собою та підтверджують позицію адвоката щодо необхідності допиту в судовому засіданні під присягою відповідних свідків. Судом першої інстанції дану обставину не взято до уваги, а письмовим поясненням ОСОБА_4 та рапорту поліцейського взагалі не надано відповідної правової оцінки. Крім того адвокат вказує, що поліцейський, який складав відповідний протокол, не встановлював особи свідків, про що свідчать матеріали справи. Відібрання пояснень у свідків, дані яких не встановлено, на підставі документів, які б посвідчували особу, без допиту відповідних свідків з встановленням їх осіб в судовому засіданні, робить їх письмові покази недопустимим доказом. Також захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції викликав лише двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (які не з`явилися до судового засідання, пояснивши це знаходженням на службі), про свідка ОСОБА_4 , письмові пояснення якого наявні в матеріалах справи, та про якого наголошує поліцейський в письмовому рапорті як на особу, яка зупинила автомобіль особи, яким начебто керував апелянт. Крім того, зауважує, що судом першої інстанції аргументовано неявку двох свідків, які начебто викликались до суду тим, що вони являються військовослужбовцями та не мають можливості прибути до суду для надання відповідних пояснень під присягою та встановлення таких осіб, але дана позиція суду не підтверджена жодними матеріалами, відсутні об`єктивні дані, на підставі яких можливо встановити, що вони дійсно являються військовослужбовцями. Судом протиправно не взято до уваги, що в письмових поясненнях свідків зазначено, що вони обидва є безробітними.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Пірога С.В., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи про адміністративне правопорушення, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 266 КУпАП Особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно частин 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Порядок огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, врегульований також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Так, відповідно до пунктів 2, 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю проаналізованих судом першої інстанції зібраних органом поліції доказів, які є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220382 від 14 січня 2025 року, з якого вбачається, що 14 січня 2025 р. о 23 год. 10 хв. у с. Рибаківка біля будинку по вул. Зоряна, 55, Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , де зафіксований його ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: млява мова, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, а також зафіксовано відмову останнього від проходження медичного огляду;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 від 14 січня 2025 року, в яких зазначено, що «13 січня 2025 р. близько о 23:00 год я разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 пішли на вечірню прогулянку по с. Рибаківка, рухаючись по вул. Зоряній побачили як нам на зустріч рухався автомобіль темного кольору в якого не світила одна із фар, зійшовши на узбіччя вулиці побачили як дане авто рухалось на нас, ми розбіглись, дане авто зупинилося, підійшовши да авто за кермом сидів невідомий мені чоловік явними ознаками сп`яніння, ми викликали наряд поліції. Приїхавши наряд поліції встановив особу водія ним виявився мешканець с. Лимани ОСОБА_7 , останньому запропоновано працівниками поліції пройти освідування на акотестері «Драгер» на що останній відмовився»;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 14 січня 2025 року, в яких зазначено, що «13 січня 2025 р. близько о 23:00 год я разом зі своєю дружиною пішов на прогулянку по с. Рибаківка, через близько 30 хв. прогулянки йшли по вул. Зоряній на зустріч нам рухалось авто, в якого не світила одна із фар, я разом із дружиною зійшли на узбіччя вулиці та водій даного авто рухався в нашу сторону, зрозумівши, що водій їде на нас ми розбіглись, зупинивши дане авто, за кермом сидів невідомий мені чоловік, який був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, я забрав ключі від авто та викликав наряд поліції. Приїхавши наряд поліції встановили особу водія, ним виявився мешканець с. Лимани ОСОБА_7 , працівники поліції запропонували останньому пройти освідування на акотестері «Драгер» на що останній відмовився»;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 від 14 січня 2025 року, в яких зазначено, що «14 січня 2025 р. близько о 23:55 я повертався до місця свого мешкання по вул. Зоряній та побачив невідомий мені автомобіль а поряд працівники поліції , які мене зупинили щоб бути присутнім в якості свідка коли водію даного т.з. пропонували пройти освідування на акотестері «Драгер» на що водій відмовився, як мені раніше стало відомо водіжм автомобіля виявився мешканець с. Лимани ОСОБА_7 »;

- долученими до протоколу відеозаписами з місця зупинки транспортного засобу, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційний суд погоджується з наведеними судом першої інстанції мотивами та також відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, факту керування автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220382 від 14 січня 2025 року.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом безпосередньо перед зупинкою спростовується наступним.

З початку відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220382 від 14 січня 2025 року, вбачається, що поліцейський спілкується з чоловіком, запитують у нього, куди він рухається або рухався та чому опинився посеред дороги, на що той відповідає, що «нікуда не рухався», «зупинили мене, так і більш не хочу рухаться» (відеозипис 0000000__0004). В процесі спілкування поліцейські встановили особу чоловіка - ОСОБА_1 , далі поліцейський запитує у нього, чи вживав він алкогольні напої, на що останній відповів, що ні, після чого поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі. Проте ОСОБА_1 відмовляється та зазначає, що машина не його, а сина, а він в ній просто сидить. З відеозапису видно, що чоловік сидить за кермом машини та спілкується з поліцейським. Далі поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що є інформація про те, що він рухався та майже не збив людину. На відеозапису 0000000__0006 зафіксовано як поліцейський спілкується зі свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Один з них пояснив, що водій рухався їм на зустріч, обминаючи його, вони вибігли на бордюр, далі сідок пояснює, що вискочив на дорогу та зупинив транспортний засіб, забравши при цьому ключі у водія, сам водій, як зазначає свідок, знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Далі поліцейський знову пропонує водію пройти огляд на стан сп`яніння на що останній відмовляється.

Відеозйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 13 січня 2025 року підтверджений також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зупинили автомобіль та викликали поліцію через підозрілу поведінку водія ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «RENAULT Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , 23 лютого 2024 року за обставин, зазначених у протоколі серії ЕПР1 №220382 від 14 січня 2025 року.

Посилання скаржника на те, що автомобілем ОСОБА_1 не керував, спростовується вищеназваними доказами, фактичним обставинами справи, послідовністю зафіксованих поліцейськими подій (зокрема, перебування автомобілю, за кремом якого перебував ОСОБА_1 , безпосередньо на проїзній частині дороги за відсутності в автомобілі інших осіб), а тому є непереконливим.

Не приймається аргумент захисника Пірога С.В. про те, що поліцейський порушив порядок проведення огляду ОСОБА_1 як водія транспортного засобу щодо стану сп`яніння, оскільки останньому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Так, факт відмови ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі зафіксований відеозаписом з нагрудної поліцейської відеокамери (запис №1 час 23:42:11, запис №2 час 23:42:26, 23:45:30, 23:57:07), що свідчить про дотримання визначеного статтею 266 КУпАП порядку проведення відповідного огляду водія та належної його фіксації. Відсутність у поясненнях свідків відомостей про відмову ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі законності проведеного поліцейським огляду останнього не спростовує, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП поліцейський застосував при огляді ОСОБА_1 технічний засіб відеозапису, який зафіксував дотримання порядку проведення огляду.

За такого, оскільки ОСОБА_1 ухилився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння поліцейський на законних підставах склав відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо недопустимості в якості доказів долучених до протоколу серії ЕПР1 №220382 від 14 січня 2025 року пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , апеляційний суд такі доводи не приймає.

Так, не відповідають дійсності твердження захисника про невстановлення поліцейським осіб свідків, оскільки до протоколу долучені фотокопії документів, що засвідчують особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до статті 251 КУпАП пояснення свідків є одним з джерел доказів у справах про адміністративне правопорушення.

В своїй прецедентній практиці, даючи тлумачення Конвенції, Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування.

Суд першої інстанції викликав свідків до суду, але вони в судове засідання не з`явилися. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтувався переважно на поясненнях свідків, але і на інших доказах, зокрема, протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписах події, які узгоджуються між собою.

Той факт, що при розгляді справи судом першої інстанції не було допитано свідків в судовому засіданні, двоє з яких також підписали протокол про адміністративне правопорушення, не завадило суду повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Доказів того, що свідки є зацікавленими особами, поліцейськими чи знайомими поліцейських матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає неприйнятним застосування під час розгляду даної справи висновків, що викладені у постанові від 27.06.2019р. Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 560/751/17 від 27.06.2019 р., розгляд якої відбувся за інших обставин. Крім того вони зроблені у справі з іншим предметом оскарження і за правилами іншого судочинства (КАСУ, а не КУпАП).

Щодо невідповідності іншим доказам у справі змісту долученого до протоколу рапорту поліцейського -старшого інспектора СРПП ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Івана Дінова, то апеляційний суд виходить з того, що він не може бути доказом у справі, зважаючи на те, що старший інспектор Дінов є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин, тому рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Натомість у справі, яка переглядається, є достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме відмовою ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пірога Сергія Васильовича залишити без задоволення, постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік та штрафу у розмірі 17000 грн., залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна