Номер провадження: 33/813/2320/25
Номер справи місцевого суду: 505/4573/24
Головуючий у першій інстанції Дзюбинський А. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2025 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в сумі 605, 60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 13 листопада 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила наступне.

ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом 07 листопада 2024 року о 23 год. 35 хвл. не порушувала Правил дорожнього руху, які б давали підстави поліцейським зупиняти транспортний засіб. У зв`язку з цим, всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 , як водій, не була зобов`язана виконувати.

У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про долучення акту огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, хоча в матеріалах справи він наявний.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її процесуальні права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Крім того направлення водія до закладу охорони здоров`я на огляд на стан сп`яніння складено без водія та без відеофіксації.

Апелянт звернула увагу, що працівниками поліції було проігноровано її незгоду з результатами огляду її на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер та відмовлено у задоволенні клопотання про проведення такого огляду у закладі охорони здоров`я, що є грубим порушенням порядку огляду.

Також, апелянт зазначила, що відеозапис не є безперервним тому його не можна вважати належним доказом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

В судове засідання яке призначене на 10 грудня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилася, була сповіщена належним чином (а.с. 48).

10 грудня 2025 року від ОСОБА_2 , представника Гончарук В.В. надійшло клопотання що через неможливість ОСОБА_1 приймати участь у судовому засіданні, участь у справі буде приймати її захисник - Татаровський В.В. (а.с.51-54).

Однак в судове засідання 10 грудня 2025 року о 14:45 год. представник ОСОБА_2 не з`явився.

Від ОСОБА_1 будь-яких клопотань до апеляційного суду не надходило.

Апеляційний суд, вважає за необхідне розглядати дану справу за відсутністю учасників справи, якібули сповіщені належним чином, враховуючи короткий строк розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписом ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, не повно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 168563 від 07 листопада 2024 року, водій ОСОБА_1 07 листопада 2024 року о 23:35 в м. Подільськ по вул. Соборна, 76, керувала транспортним засобом Mazda 626, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння здійснено з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки за допомогою пристрою Alcotest 6820, результат тесту 1,74 ‰.

Дослідивши вказаний протокол та матеріали справи, апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які, на переконання апеляційного суду, були неповно досліджені судом з точки зору їх допустимості.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формуються обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Попри це, суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП послався на протокол про адміністративне правопорушення протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 168563 від 07 листопада 2024 року; роздруківку газоаналізатора Alcotest 6820, результат тесту 1,74 ‰; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 , не згодна із результатами, які отримані в результаті застосування газоаналізатора Alcotest 3820 № ARLH-0169, результат тесту 1,74 ‰; направлення ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я відмовилась; роздруківку відомостей інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України «АРМОР» відповідно до яких ОСОБА_1 отримала посвідчення водія; файли відеофіксації

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційний суд визнає недопустимими, оскільки вони отриманні з порушенням вимог закону, а саме.

07 листопада 2024 року о 23 год 35 хвл. на місці зупинки водія ОСОБА_1 за її згоди співробітниками поліції було проведено огляд водія на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», результат аналізу показав 1,74 ‰ проміле алкоголю, що підтверджується роздруківкою з приладу.

ОСОБА_1 не погодилася з вказаним результатом, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у якому поліцейським СРПП Подільського РУП, ГУНП в Одеській області, старшим сержантом поліції Морган Д.В. зазначено, що ОСОБА_1 з результатами не згодна (а.с. 3).

Відповідно до ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія транспортного засобу з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Однак, з відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що співробітники поліції не роз`яснили право ОСОБА_1 у разі незгоди з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу на проведення огляду в медичному закладі охорони здоров`я та не доставили ОСОБА_1 до медичної установи для проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилання суду в постанові на те, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР, відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються відеозаписом.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що поліцейськими були проігноровані вимоги ст. 266 КУпАП та без проведення огляду в медичному закладі складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не дивлячись на те, що остання не погодилася з результатами огляду, тобто оспорювала факт порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України.

Отже результати огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, в силу ч. 3 ст. 266 КУпАП є недійсними.

Апеляційний суд виходячи з того, що всі сумніви щодо встановлення і доведення факту винності у скоєнні правопорушення тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності і само по собі не доведення вини особи у скоєнні правопорушення є рівнозначним встановленню відсутності вини особи у скоєнні правопорушення (недоведена винність = доведена невинуватість), доходить до переконання, що у суду першої інстанції не було підстав для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростованої презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування постанови суд першої інстанції про визнання винною ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, з закриттям провадження у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2025 року скасувати. Прийняти постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева