Справа №486/1390/25
Провадження № 33/812/548/25
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.

за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Сидоренка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Сидоренка Олега Андрійовича на постанову, яку ухвалив суддя Південноукраїнського міського суду Миколаївської області Далматової Г.А. у приміщенні цього суду 14 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік та штрафу у розмірі 17000 грн.,

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№390767 від 13 липня 2025 року, який разом із доданими матеріалами надійшов на розгляд до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, 13 липня 2025 року о 22 год. 25 хв., біля будинку № 8 по пр. Соборності в м. Південноукраїнську Вознесенського району Миколаївської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським за частиною 1 статті 130 КУпАП.

В суді першої інстанції справу розглянуто без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Постановою судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік та штрафу у розмірі 17000 грн., стягнуто також 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Сидоренко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки судді не відповідають обставинам справи, постанова судді винесена з порушення норм матеріального і процесуального права. Так, розгляд справи проведено в одне судове засідання, формально, без надання можливості ОСОБА_1 дізнатись про розгляд справи, найняти захисника та скористатись правом на захист. Захисник зазначив, що суд в оскаржуваній постанові посилається на рапорт як на доказ, який доводить вину ОСОБА_1 , проте, згідно практики Верховного суду, яка міститься в постанові Верховного суду від 20 травня 2020 року (справа №524/5741/16-а) «Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано». На думку захисника, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів наявності у поліцейських передбачених законом підстав для зупинки водія, а огляд водія з метою виявлення, чи перебуває останній у стані сп`яніння з точки зору ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не може бути підставою для зупинки транспортного засобу, оскільки не може бути візуально встановлено поліцейським під час руху транспортного засобу. Отже, обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні. Адвокат також зауважує, що поліцейські використовують спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, проте в матеріалах адміністративної справи відсутні документи, що підтверджують належний стан технічного засобу «Alcotest Драгер», зокрема співробітниками поліції не було долучено його сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. До того ж, в матеріалах справи відсутнє письмове направлення на огляд водія ОСОБА_1 , а тому вимоги до останнього про необхідність проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не були висунуті поліцейським відповідно Інструкції, поліцейським було порушено порядок направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Сидоренка О.А., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки докази, зібрані працівниками поліції та надані суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вимогам закону не відповідають.

Приписами пункту 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В силу вимог ч. 1 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1№390767 від 13 липня 2025 року, який разом із доданими матеріалами надійшов на розгляд до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, 13 липня 2025 року о 22 год. 25 хв., біля будинку № 8 по пр. Соборності в м. Південноукраїнську Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі відмовився.

Протокол підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок огляду водія транспортного засобу, щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, визначений статтею 266 КУпАП, а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок), та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно частин 1, 2 статті 266 КУпАП оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції підлягають особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Такий огляд на стан,зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно частини 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За такого закон вимагає обов`язкову фіксацію проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів також обов`язковим є проведення огляду у присутності двох свідків.

При цьому вказана норма закону не розділяє порядок фіксації проведення огляду на стан сп`яніння та відмови від проведення такого огляду.

Визначений вказаними нормами права порядок огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було порушено працівниками поліції.

Так, органом поліції до суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№390767 від 13 липня 2025 року надано 2 диска з відеозаписами з бодікамери поліцейського №/22.

Ці диски містять відеозаписи, які складаються з декількох відеофайлів.

З початку відеозапису вбачається, що працівники поліції на службовому автомобілі переслідують транспортний засіб «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2 . Далі поліцейські спілкуються з чоловіком, який керував цим транспортним засобом, та запитують у нього, чому він керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на що той відповідає, що транспортним засобом не керував, а водій втік. В процесі спілкування поліцейські встановили особу водія, яким був ОСОБА_1 . Поліцейські оголошують йому, що він має ознаки алкогольного сп`яніння та що будуть складати на нього протокол за ст.130 КУпАП у зв`язку із керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 пропонує поліцейським домовитись, при цьому вкотре наголошуючи, що транспортним засобом не керував.

Натомість на відеозапису не зафіксовано вимогу поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який проводить поліцейській на місці зупинки транспортного засобу, а у разі відмови пройти огляд у такому порядку пройти його у закладі охорони здоров`я. Також на відеозапису відсутній факт відмови ОСОБА_1 пройти відповідній огляд, тоді як саме така послідовність подій вимога поліцейського до водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння шляхом проведення його поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та/або у закладі охорони здоров`я та відмова водія від проведення такого огляду становлять склад правопорушення відповідно до ч. 1 статті 130 КУпАП, про вчинення якого ОСОБА_1 13 липня 2025 року поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№390767.

За такого у направленому до суду як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису відсутня фіксація проведення огляду ОСОБА_1 з метою встановлення стану сп`яніння, а саме, відповідно до змісту інкримінованого йому правопорушення та обставин, викладених у протоколі вимоги працівника поліції пройти відповідний огляд поліцейським на місці зупинки за допомогою технічних засобів або у закладі охорони здоров`я та факту відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки поліцейськими та (або) у закладі охорони здоров`я.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№390767 від 13 липня 2025 року свідки також не залучалися для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння - під час пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмови його від цього.

Відповідно до частини 5 статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За такого при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№390767 від 13 липня 2025 року було порушено імперативні вимоги статті 266 КУпАП щодо обов`язкової фіксації правопорушення засобами відеозапису або залучення свідків при проведенні огляду водія на стан сп`яніння, а тому такий огляд (відмова від нього) водія ОСОБА_1 є недійсним. Зміст цього протоколу не узгоджується з іншими наявними у справі доказами, тобто не підтверджується змістом відеозапису щодо фіксації правопорушення, що є обов`язковим відповідно до приписів ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Тому протокол про адміністративне правопорушення, складений 13 липня 2025 року відносно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 статті 130 КУпАП.

За таких обставин та з огляду на положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 , оскільки в суді таке не доведено належними та допустимим доказами, а тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності висунутого ОСОБА_1 обвинувачення.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про те, що з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_2 та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суперечать наявним у справі доказам, а саме змісту відеозапису з нагрудної камери поліцейського. При цьому відеофіксація оголошення ОСОБА_1 змісту вже складеного поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 статті 130 КУпАП, не є виконанням приписів частини 2 статті 266 КУпАП щодо застосування технічних засобів відеозапису під час огляду, оскільки протокол складений вже за наслідками скоєного правопорушення, після проведення огляду (відмови від нього).

У зв`язку із вище встановленими обставинами інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У зв`язку із встановленням під час розгляду справи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права щодо встановлення обставин проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Тому постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Сидоренка Олега Андрійовича задовольнити.

Постанову судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№390767 від 13 липня 2025 року та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 17000 гривень, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна