Справа № 303/4234/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Поповича В. І., представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Пішковцій В. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/438/25 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2025.

Цією постановою закрито провадження у справі, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 694689 від 03.06.2025 вбачається, що 05.05.2025 о 20 год 32 хв ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , перебуваючи у дворі спільного користування, ображала ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян. Такі дії ОСОБА_1 , кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав на те, що відповідно до рапорту від 05.05.2025 та повідомлення про правопорушення від 05.05.2025 потерпілий ОСОБА_2 повідомив правоохоронні органи про протиправні дії ОСОБА_1 . У судовому засіданні потерпілий підтвердив даний факт щодо протиправних дій даної особи, при цьому зазначив, що дії ОСОБА_1 полягали у неналежному вихованні сина, який у присутності працівників поліції принижував його честь та гідність. Наявні в матеріалах справи відеофайли, підтверджують факт існування між сторонами провадження неприязних відносин, проте, жодним чином не підтверджують, що ОСОБА_1 вчинила за місцем свого проживання порушення громадського порядку. На переконання суду, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що особа, стосовно якої складно протокол про адміністративне правопорушення, порушила громадський порядок і спокій громадян.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду першої інстанції від 10.06.2025 та направити справу на новий розгляду. Стверджує, що наявними у матеріалах справи доказами безсумнівно доведено факт здійснення ОСОБА_1 хуліганських дій. Суд проігнорував та порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, яке ґрунтуються на припущеннях. Крім того, він мав намір подати клопотання про допит свідка ОСОБА_4 , однак суд йому такої можливості не надав.

-2-

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтвердив представник ОСОБА_2 - адвокат Пішковцій В. С. під час апеляційного розгляду справи, Кузнєцов В. В. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. А тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності потерпілого ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 269 КУпАП. При цьому, враховується думка представника потерпілого - адвоката Пішковцій В. С., який не заперечив проведення апеляційного розгляду без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Пішковцій В.С., який підтримав апеляційну скаргу, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Поповича В. І., які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказані вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

-3-

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

У розумінні положень ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття «дрібне хуліганство» - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу - особа, яка вчинила дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Нецензурна лайка це одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності і незалежно від того, у зв`язку з якими обставинами особа висловлює своє роздратування у формі нецензурної лайки, вона скоює проступок, за який підлягає відповідальності в адміністративному порядку. Словесне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, проте використання нецензурних слів виявляє, перш за все, грубе, образливе ставлення до оточуючих. Воно, знижує рівень людського спілкування та завдає моральної шкоди духовному стану суспільства, ображає людську гідність.

Образливе чіпляння до громадян це докучлива поведінка, пов`язана з діями щодо ображання, які зневажають честь і гідність людини та утискають чию-небудь волю, причому у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративний зрив головного убору, навмисне загороджування виходу або проходу, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї, утримання дівчини з непристойною пропозицією та інші подібні дії. Для всіх подібних випадків характерним є ігнорування волі та бажання оточуючих, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Під іншими подібними діями, що порушують громадський порядок і спокій громадян, необхідно розуміти: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я телефоном; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення

-4-

комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не потягло тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Визначальним критерієм для усіх цих випадків є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення правопорушника нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

При цьому, правопорушник усвідомлює, що його дії протиправні, він передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Приймаючи до уваги те, що правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, встановлює відповідальність за вчинення хуліганських дій, у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути конкретизовані мотиви, якими керувався правопорушник під час вчинення правопорушення, спосіб вчинення правопорушення та вказано, що дії правопорушника носили навмисний характер і були спрямовані на порушення громадського порядку і спокою громадян.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажанням особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих - головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки правопорушника. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Громадська небезпека дій правопорушника під час вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 за № 10 дійшов висновку про те, що судам, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства.

Згідно п. 3 вищезгаданої постанови, дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганські спонукання - головна відмінна риса діянь, що кваліфікуються за ст. 173 КУпАП. Дрібне хуліганство вчиняється безпричинно, в наслідок неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Натомість, вчинення подібних діянь з інших, не хуліганських мотивів, може утворювати інший вид правопорушень, тобто, діяння не може кваліфікуватися за ст. 173 КУпАП, як вчинене з хуліганських мотивів, якщо воно вчинене за інших спонукань (приводів), зокрема, як відповідна реакція на поведінку потерпілих або інших осіб.

-5-

Згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, повинно бути зазначено, зокрема: суть адміністративного правопорушення, тобто яка протиправна, винна дія (бездіяльність), що посягає на громадський порядок і за що законом передбачена адміністративна відповідальність, ставиться у вину особі; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Всупереч таким вимогам закону складений щодо ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 694689 від 03.06.2025, вказаним вимогам не відповідає, а тому можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, виходячи з вимог ч. 1 ст. 247 цього Кодексу, виключається.

Як вбачається, з очевидних фактичних даних на доведення події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, дій ОСОБА_1 , не містять також і додані до протоколу про адміністративне правопорушення письмові докази, а також пояснення самого ОСОБА_2 .

Зі змісту протоколу ВАД № 694689 від 03.06.2025 вбачається, що 05.05.2025 о 20 год 32 хв ОСОБА_1 , перебуваючи у дворі спільного користування за адресою АДРЕСА_2 , ображала ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

З рапорту старшого інспектора-чергового Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 05.05.2025 вбачається, що 05.05.2025 до ЧЧ Мукачівського РУП надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що 05.05.2025 близько 20 год 30 хв ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин вчиняє хуліганські дії, ображає його нецензурною лайкою.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив, що 05.05.2025 о 20 год ОСОБА_5 , який є співмешканцем ОСОБА_1 , вчинив з ним сварку, зірвав двері, нецензурно лаявся, ображав його. Внаслідок чого він викликав працівників поліції і повідомив про вчинене правопорушення. Ствердив, що між ним та родиною ОСОБА_1 тривалий час існують неприязні стосунки, оскільки остання принижує його та його маму.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що зміст письмових пояснень ОСОБА_2 від 05.05.2025 та його пояснення в суді першої інстанції зводиться до неправомірних дій ОСОБА_5 по відношенню до нього.

Письмовими пояснень свідка ОСОБА_5 стверджено, що 05.05.2025 о 20 год побачив і почув, що хтось ходить позаду по сходах на горище, пішов подивитися, що там відбувається, піднявся через двері пожежні до горища та виявив там ОСОБА_2 і сусіда ОСОБА_6 , які налагоджували камеру. В ході спілкування ОСОБА_5 висловив претензію з приводу порушення прав на його особисте життя, поклав камеру на вхід своєї квартири та між ними виникла сварка і його дружина викликала поліцію, щоб зафіксувати дане порушення.

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 встановлено, що 05.05.2025 близько 20 год 15 хв, між нею, потерпілим та її чоловіком ОСОБА_5 виник конфлікт з приводу користування майном, а саме дахом і підвальним приміщенням. Вона намагалася врегулювати конфлікт, однак потерпілий завершувати конфлікт не бажав, при цьому сам систематично, умисно створює конфлікти, вчиняє провокативні дії, перешкоджає доступу до майна.

Аналогічні обставини підтвердила ОСОБА_1 в судовому засіданні, яка додала, що у них з потерпілим давно склалися неприязні стосунки. 05.05.2025 між ОСОБА_5 та потерпілим виникла сварка через встановлення камер відеоспостереження. За наслідком таких протиправних дій ОСОБА_7 вона викликала працівників поліції.

-6-

Таким чином, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що всі зібрані матеріали суперечать обставинам викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення і вказують лише на те, що між сторонами існують тривалі неприязні стосунки.

Крім того, зміст протоколу про адміністративне правопорушення, яке мало місце 05.05.2025 о 20 год 32 хв, не відповідає фактичним обставина справи, оскільки зібрані в справі докази стосуються громадянина ОСОБА_5 та не вказують на вчинення саме ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій, в тому числі й відносно потерпілого ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого адвоката Пішковцій В. С. правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не вказують на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При таких обставинах (оскільки інших доказів немає), апеляційний суд не може вважати доводи, наведені представником потерпілого в апеляційній скарзі належними, допустимими і достовірними доказами у справі і ставити їх в основу доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує і те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не наділений повноваження самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

При розгляді справи апеляційний суд також враховує і те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02. 2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

-7-

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним у ст. 62 Конституції України, апеляційний суд вважає що у матеріалах справи відсутні достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 та її винуватість не доведена.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, відтак рішення суду про відсутність в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що потерпілим та його представником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2025 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя