КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 357/3443/25 Апеляційне провадження № 33/824/3421/2025Головуючий у суді першої інстанції - Вознюк О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною п`ятою статті 126, статті 124, статті 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 255996 від 25.02.2025, 23.02.2025 о 00 год. 39 хв. на трасі А/Д М-05 КИЇВ-ОДЕСА 86км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, позбавленим права керування постановою Голосіївського районного суду м. Києва 752/6018/24 від 24.12.2024, правопорушення вчинено повторно протягом року, постанова серії ББА №53264 від 14.02.2025, чим порушив п. 2.1. ПДР України, за що відповідальність передбачена частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 255985 від 25.02.2025, 23.02.2025 о 00 год. 39 хв. на трасі А/Д М-05 КИЇВ-ОДЕСА 86км водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не був уважний не стежив за дорожньою обстановкою, під час початку руху не переконався, що це буде безпечним, після, заправки свого транспортного засобу не переконався, що заправний пістолет відсутній у заправній горловині, що призвело до обриву заправного пістолету, внаслідок чого було завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3. б ПДР України, п. 1.5. ПДР України, п. 10.1. ПДР України, за що відповідальність передбачена за статтею124 КУпАП.

Крім того, згідно з іншим протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 255991 від 25.02.2025, 23.02.2025 о 00 год. 39 хв. на трасі А/Д М-05 КИЇВ-ОДЕСА 86км, водій керуючи транспортним засобом будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди покинув місце ДТП, чим порушив п. 2.10 ПДР України, за що відповідальність передбачена статтею 122-4 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, статті 124, та статті 122-4 КУпАП та з урахування статті 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у межах санкції, передбаченої частиною п`ятою статтею 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн (сорок тисяч вісімсот гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи є недопустимим доказом, оскільки відомості про нього не записано у протоколі.

Вказує, що протокол сам по собі не може бути належним доказом вини особи.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів вини скаржника, а отже, справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до частини другої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за ч. 5 статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суд першої інстанції, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчинеyні адміністративних правопорушень, виходив з того, що сукупністю наявних у справі доказів підтверджується факт керування транспортним засобом 23.02.2025, а також порушення Правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження майна АЗС та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд послався на дані протоколів про адміністративні правопорушення, письмові пояснення самого ОСОБА_1 , показання свідка ОСОБА_2 , долучені відеозаписи з камер спостереження АЗС, довідки органів поліції щодо статусу посвідчення водія та інформацію про попереднє притягнення його до адміністративної відповідальності за статті 126 КУпАП. На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, та застосував до нього адміністративне стягнення з урахуванням вимог статті 36 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що протокол сам по собі не може бути належним доказом вини, також не заслуговують на увагу, оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю доказів, зокрема протоколами про адміністративні правопорушення, поясненнями свідка ОСОБА_2 , письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , відеозаписами з камер відеоспостереження АЗС, довідками органів поліції щодо статусу посвідчення водія та наявності повторності правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність складу адміністративних правопорушень спростовуються встановленими обставинами справи. Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом 23.02.2025, незважаючи на позбавлення права керування, допустив пошкодження майна під час руху та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується зібраними доказами.

Пояснення ОСОБА_1 та його батька про те, що за кермом перебував нібито інший водій, суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично як такі, що виникли вже після складання адміністративних матеріалів та спрямовані на уникнення відповідальності. При цьому жодних об`єктивних доказів на підтвердження цієї версії стороною захисту не надано.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість відеофайлів з нагрудних камер поліцейських у якості доказу, апеляційний суд відхиляє, оскільки відеозапис відображає всі події та обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис є одним із об?єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень.

Таким чином, поведінка скаржника розцінюється як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою судом першої інстанції постановою, однак висновків суду не спростовують.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вчиненні адміністративних правопорушень, за ч. 5 статті 126, статті 124, статті 122-4 КУпАПапелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Суд звертає увагу, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Враховуючи зазначене, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, за ч. 5 статті 126, статті 124, статті 122-4 КУпАП.

Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду