Номер провадження: 33/813/2330/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ніколова Віталія Михайловича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Ніколова Віталія Михайловича

на постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2025 року

встановив:

Постановою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2025 року о 09:09 год у м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 22/8, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Водій ухилявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

В апеляційній скарзі захисник Ніколов В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом. Посилаючись на відеозапис, здійснений за допомогою портативного відеореєстратора, апелянт звертає увагу, що на відео зафіксовано, як транспортний засіб знаходиться у статичному русі, і хоча ОСОБА_1 знаходився на місці водія, однак автомобіль у цей час не рухався, а до моменту зупинки транспортного засобу ним керувала саме ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_1 ). Також суд не надав належної правової оцінки тому, що ОСОБА_2 заперечував факт вживання ним алкоголю та наполягав на проходженні огляду у закладі охорони здоров`я. Інший відеозапис, наданий поліцейськими із камери зовнішнього спостереження, є неякісним, перезнятий на інший пристрій, на ньому відсутні відомості про дату та час його створення. Крім цього, з відеозапису убачається, що у автомобіля працює ліва фара, хоча під час спілкування з ОСОБА_1 , поліцейський повідомляв його про те, що у цього транспортного засобу не працює ліва фара, що було причиною зупинки. За допомогою цього відеозапису неможливо ідентифікувати, як сам транспортний засіб, так і водія, який вийшов з його салону. Суд першої інстанції не надав належної правої оцінки тому, що згідно протоколу, інкриміноване правопорушення скоєне о 09:09 год, у той час як один з відеозаписів, починається о 08:50 год. Разом із цим, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула не відповідає фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Звертає увагу, що у справі відсутнє направлення водія на огляд та акт медичного огляду. В постанові суду жодним чином не відображено, що ОСОБА_2 є особою, яка опікується та доглядає за дружиною ОСОБА_2 , яка хворіє на невиліковні хвороби опорно-рухового апарату та головного мозку. Його дружина потребує догляду і це підтверджено наданими медичними документами, які містяться у справі, яким суд не надав правову оцінку. Також суд не врахував, що ОСОБА_1 має трьох дітей, двоє з яких навчаються у навчальному закладі в сусідньому населеному пункті, та він кожного дня відвозить та забирає дітей зі школи, відвозить дружину на процедури в лікарню.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що апеляційну скаргу, яка подана захисником вперше з дотриманням строку на апеляційне оскарження, повернуто постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року, з апеляційною скаргою повторно адвокат звернувся 27 жовтня 2025 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами апеляційної скарги.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши ОСОБА_3 за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду та таке.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зауважує про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 24 вересня 2025 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 25 вересня 2025 року і закінчився 06 жовтня 2025 року.

З матеріалів справи убачається, що вперше апеляційну скаргу захисник Ніколов В.М. подав 01 жовтня 2025 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, яку повернуто постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року з підстав не надання захисником документів, які б підтверджували його повноваження. З апеляційною скаргою повторно захисник звернувся 27 жовтня 2025 року, усунувши недоліки, які слугували підставою для повернення апеляційної скарги.

Ураховуючи, що після усунення обставин, які слугували підставою для повернення апеляційної скарги, захисник повторно подав апеляційну скаргу упродовж розумного строку після прийняття постанови про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань, тому за таких обставин апеляційний суд вважає, що апелянту потрібно поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд виходив із того, його вина у скоєнні інкримінованого правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №360196 від 13 червня 2025 року, відеозаписами з портативного відеореєстратора №470626, №471440, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13 червня 2025 року.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №360196 від 13 червня 2025 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «13 червня 2025 року о 09:09 год в м. Одеса, Тираспольське шосе, 22/8, водій ОСОБА_1 , керував тз «Renault Megan» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Водій ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер» 7510 та у медичному закладі здоров`я на пвр 470626, 471440, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР».

У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», ОСОБА_1 зазначив: «з протоколом не згоден за кермом була дружина. При зупинці і складенні протоколу понятих не було. Прошу направити справу за місцем проживання».

Подібні за змістом пояснення ОСОБА_1 також надав на окремому аркуші паперу.

З відеозапису, зробленого за допомогою камери зовнішнього спостереження убачається, поліцейським зупинено автомобіль з кузовом універсал, після того, як поліцейський наблизився до транспортного засобу водій відчинив двері цього автомобіля, після чого вийшовши з місця водія відчинив багажник автомобіля. При цьому з цього відеозапису чітко убачається, що водій був одягнутий у футболку сірого кольору та шорти.

З іншого відеозапису, зробленого за допомогою портативного відеореєстратора убачається, що у той час, як поліцейський підійшов до транспортного засобу з кузовом універсал, в якого салоні на місці водія знаходився ОСОБА_1 , який був одягнути у сіру футболку та шорти. На вимогу поліцейського, ОСОБА_1 пред`явив документи, а у подальшому відчинив багажник для огляду. При цьому, дружина ОСОБА_1 у цей час знаходилася праворуч від місця водія на пасажирському сидінні. Примітно і на цьому звертає увагу апеляційний суд, що першочергово ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував транспортним засобом, більше того, заперечуючи факт вживання алкоголю та проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, однак наполягав на тому, щоб до медичного закладу він рухався виключно на власному автомобілі. Зі сплином деякого проміжку часу, близько 9 хвилин, ОСОБА_1 змінив свою позицію, почав стверджувати, що нібито до моменту зупинки, транспортним засобом керувала його дружина, яка до цього за словами ОСОБА_1 знаходилася у лікарні та саме вона вживала алкоголь (08:51:40 час вказаний на відеозаписі). Після чого ОСОБА_1 пропонував вирішити поліцейському це питання у позапроцесуальний спосіб (09:00:-47 час вказаний на відеозаписі), у зв`язку з чим був попереджений про кримінальну відповідальність. На неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру, так і у закладі охорони ОСОБА_1 фактично відмовився, наполягаючи на тому, що він керував автомобілем.

Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу, з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у порядку, встановленому законом, поліцейськими підставно складено відносно

ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність встановлених у справі обставин справи під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Аргументи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовуються відеозаписами, які додані до матеріалів справи.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Апеляційний суд зауважує, що під час спілкування з поліцейським ОСОБА_1 спочатку не заперечував факт керування ним транспортним засобом, знаходився у салоні автомобілю на місці водія, на вимогу поліцейського, як водій транспортного засобу пред`явив документи, відкрив багажник автомобіля для огляду. Існування в салоні автомобіля запаху алкоголю мотивував тим, що це вживала його дружина, яку за його словами він забрав з лікарні. Після висловлення на адресу водія вимоги пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, отримавши відмову поліцейськими вирішити питання у поза процесуальний спосіб, ОСОБА_1 надав кардинально інші пояснення, стверджуючи про те, що до моменту зупинки автомобілем керувала його дружина, яка за його словами вживала алкоголь.

Така поведінка водія та надані ним пояснення є непослідовними та суперечливими, що викликає обґрунтований сумнів у достовірності перебігу подій та їх відповідності дійсним фактичним обставинам справи, які зафіксовані за допомогою засобів відеофіксації.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що відеозаписи, зроблені за допомогою портативного відеореєстратора та камери зовнішнього спостереження узгоджуються між собою в частині перебігу подій, як вони відбувалися під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

У цій справі, поліцейськими поза розумним сумнівом доведено, що водієм транспортного засобу був саме ОСОБА_1 , а не його дружина, як про те бездоказово стверджує сторона захисту.

Модель поведінки, обраної водієм на місці події, а також висування ним власних умов за яких він готовий пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, спрямовані на створення штучних умов для уникнення адміністративної відповідальності.

Апелювання захисника щодо відсутності у матеріалах справи акту огляду водія є недоречними, зважаючи на те, що ОСОБА_1 відмовився від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР.

Та обставина, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено 08:50 год, а у протоколі часом вчинення правопорушення зазначено 09:09 год, не спростовує правильність висновків щодо наявності у діях водія складу інкримінованого правопорушення.

Посилання захисника на стан здоров`я дружини ОСОБА_1 , наявність у нього необхідності керування транспортним засобом не мають правового значення, оскільки суд вірно застосував норми матеріального права, наклавши стягнення у межах санкції інкримінованої статті, яка має безальтернативну санкцію.

Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до

ст. 252КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисника Ніколова Віталія Михайловича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Ніколова Віталія Михайловича залишити без задоволення.

Постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2025 року

залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко