Номер провадження: 33/813/2264/25
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кобильник Дениса Олеговича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кобильник Дениса Олеговича на постанову Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 605 гривень 60 копійок судового збору на користь держави.

Згідно із постановою суду, 24.10.2025 року о 18:45 годині, ОСОБА_1 , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , забрав телефон у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для того, щоб поглузувати та познущатись, чим мати порушила ст. 150 СК України.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Кобильник Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП зарити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не повідомив апелянта про розгляд справи про адміністративне правопорушення, про що свідчать матеріали справи. Звертається увага на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в суді 25.11.2025 о 10:30 год, проте суд самостійно змінив дату розгляду та не повідомив її ОСОБА_1 , тим самим порушивши вимоги ст. 268 КУпАП та позбавив останню надати свої пояснення, заявити клопотання.

В скарзі наголошується, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей про те, що апелянт вчинив будь-яку бездіяльність у вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_4 . Звертається увага суду на те, що апелянт утримує і виховує двох синів, працює на трьох роботах, щоб забезпечити своїм дітям належні умови для розвитку та виховання, приймає активну участь в житті своїх дітей, адже їх батько доглядає за своєю матір`ю яка є інвалідом першої групи та потребує постійного догляду.

Крім того, акцентується увага суду на тому, що зазначені в письмових поясненнях відомості учасників ситуації, що склалася, не відповідають дійсності, адже син апелянта - ОСОБА_5 не приймав участі у викраданні чи відбиранні мобільного телефону у сторонньої особи, тим паче з метою глузування чи насміхання. ОСОБА_3 самостійно віддав свій мобільний телефон ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_7 (сина апелянта), щоб ОСОБА_8 познімав на відеокамеру як той ( ОСОБА_9 ) катається позаду трамваю, однак, ОСОБА_9 спотворив зазначену інформацію і до своєї матері, яка згодом звернулася до поліції ( ОСОБА_10 ), доніс неправдиву інформацію, яка в подальшому лягла в основу протоколу про адміністративне правопорушення. Будь-яких протиправних чи неетичних дій ОСОБА_5 не вчиняв до своїх ровесників чи третіх осіб, не приймав участі у глузуванні чи знущанні, а тому відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не знаходять свого підтвердження.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 по суті справи, її думку та думку адвоката Кобильник Д.О., які просили постанову суду скасувати, а провадження закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідка, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Наведені факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якщо вони не дають суду змоги однозначно оцінити дії такої особи, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, а саме протоколом серії ВАД № 756350 від 25.10.2025 року, рапортом, заявою, поясненнями учасників, копією паспортів та свідоцтв про народження дітей, тощо. Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови, суд першої інстанції не конкретизував, які саме матеріали було досліджено і які саме відомості в них містяться, що на думку суду, доводять наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Указане свідчить про те, що суд першої інстанції допустив неповноту та поверховість при розгляді справи щодо ОСОБА_1 , належним чином із посиланням на відповідні докази не встановив обставин справи, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про доведеність вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі.

Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав № 3 від 30.03.2007 визначено, що означає «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя»: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Розглядаючи справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені вимоги законодавства, та не з`ясував яким саме чином ОСОБА_1 не виконувала свої батьківські обов`язки, а також не зазначив в чому саме проявилося неналежне виконання нею батьківських обов`язків і чим конкретно воно підтверджено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що статтею 184 КУпАП передбачено відповідальність за незабезпечення батьками умов для виховання дітей, тобто не результат, а сам процес, однак у протоколі про адміністративне правопорушення вказані посилання відсутні.

Крім того, допитавши у судовому засіданні малолітнього ОСОБА_3 у присутності його законного представника матері ОСОБА_10 та педагога ОСОБА_11 , який пояснив, що ОСОБА_5 телефон у нього не забирав і будь-яких глузувань та насміхань з його боку не було, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що подія, яка мала місце між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.10.2025 року, за обставин викладених у протоколі, не підтверджена належними доказами.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту саме ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина.

Всупереч ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції не встановив обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема не встановив, чи була подія та чи є склад адміністративного правопорушення, формально підійшовши до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що те, що наявні у матеріалах справи докази не можуть вважатися достатніми доказами для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАП та відомості учасників ситуації, що склалася не відповідають дійсності, прийняті до уваги апеляційним судом і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

З таких обставин, оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кобильник Дениса Олеговича - задовольнити.

Постанову Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов