Справа № 451/1339/25 Головуючий у 1 інстанції: Патинок О. П.
Провадження № 33/811/1877/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Кіщука Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скарги захисника Кіщука Б.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) коп..

Згідно з постановою, ОСОБА_1 03.08.2025 о 12 год. 12 хв. в с. Опліцько, вул. Сонячна, Шептицького району Львівської області керував транспортним засобом марки «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням алкотестера «Драгер», результат позитивний 0,35 проміле, однак із результатом не згідний. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП «Радехівська ЦРЛ» водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Кіщук Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2024 року, провадження по справі закрити.

В обгрунтування апеляційних вимог захисник Кіщук Б.В. покликається на те, що постанова є незаконною та необгунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторона захисту за відсутності на її переконання події інкримінованого правопорушення (відсутності у водія ознак алкогольного сп`яніння ), прораховуючи можливість визнання судом, як доказу результатів отриманих в ході застосування поліцейськими газоаналізатора «Alcotest Drager 6820» розраховує на те, що суд виходячи з положень Віденської Конвенції про дорожній рух та заявленого поліцією показника 0,35 проміле у повітрі, що видихається особою яка обстежувалася, візьме до уваги, що він є нижчим за допустиму названою Конвенцією норму, а також те, на на фоні того, що водій під час складання протоколу категорично заперечував вживання будь-яких алкогольних напоїв, а поліцейськими інших доказів винуватості не здобуто. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається. У даному випадку вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів конвенції, настає алкогольне сп`яніння.

Зазначає, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , та безпідставно провели огляд на стан сп`яніння, а сам огляд проводився без участі понятих.

На відеозаписі зафіксовано, що поліцейські пропонують ОСОБА_1 пройти огляд при цьому не назвали жодної ознаки сп`яніння.

Наголошує, що поліцейські порушили порядок огляду, оскільки після першого безрезультативного продуву приладу, надали повторно газоаналізатор для продуття при цьому не змінивши новий мундштук, що сприяло збільшенню проміле.

Також поліцейські проігнорували надання для ознайомлення сертифікату відповідності приладу «Драгер».

Завершивши процедуру обстеження та оголосивши показнику 0,35%о, поліцейський дисплей газоаналізатора ні водію, ні на камеру не фіксує, навіть попри те що той неодноразово наголошує на своїй незгоді з показниками газоаналізатора, та його категоричним запереченням вживання будь-яких алкогольних напоїв.

Натомість суд першої інстанції попри те, що стороною захисту було зроблено особливий акценті на тому, що поліцейський упродовж усього відеоряду, періодично (тричі) озвучує з власної ініціативи від імені водія ніби - то його (водія) відмову від проходження подальшого обстеження у медичному закладі на предмет наявності - відсутності у нього ознак алкогольного сп`яніння, на фоні того, що жодного разу такої відмови від ОСОБА_1 не послідувало.

Сторона захисту звертає увагу суду і на ту обставину, що у представленому у справі відео відсутня будь яка інформація про те, що у присутності ОСОБА_1 складалися направлення на огляд та акт огляду.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Кіщук Б.В. у суді апеляційної інстанції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

У суді апеляційної інстанції захисник Кіщук Б.В. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Заслухавши виступ захисника Кіщука Б.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З акту огляду на стан сп`яніння (а.с. 3) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: різкий запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, невиразна мова, поведінка, що не відповідає обстановці.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 причиною зупинки стало керування транспортним засобом без увімкненого світла ближній фар, також надійшло повідомлення на №102 про керування водієм транспортним засобом «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 з порушенням ПДР, можливо водій у стані алкогольного сп`яніння. Під час спілкування із ОСОБА_1 працівник поліції виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тому пред`явив вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 погодився та пройшов огляд за допомогою приладу «Драгер», результат 0,35%о. Спочатку ОСОБА_1 вказав, щоб працівники поліції складали протокол, однак згодом почав стверджувати про відсутність причин для зупинення транспортного засобу, вимагав надати докази порушення ним ПДР. Працівники поліції неодноразово з`ясовували у ОСОБА_1 чи він погоджується з результатами огляду, але ОСОБА_1 заперечував результат огляду, говорив поліцейським, що вони не мали права його зупиняти. Разом з тим від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, вказав, що: «Нікуди не їдемо» (час на відео 12:25:20 відео 4; 12:38:44, 12:49:15 відео 4). Після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови та, те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника про відсутність підстав для зупинення керованого ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд до уваги не бере та звертає увагу на те, що причини зупинки були доведені до відома ОСОБА_1 , а саме: повідомлено про керування транспортним засобом без увімкненого світла фар, а також те, що на номер 102 надійшло повідомлення про порушення водієм транспортного засобу марки «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 правил дорожнього руху. Наявність даних обставин і стала причиною для зупинення керованого ОСОБА_1 транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду в медичному закладі є безпідставними, оскільки спростовуються наявним відеозаписом на якому зафіксовано його неодноразові відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі (час на відео 12:25:20 відео 4; 12:38:44, 12:49:15 відео 4).

Щодо доводів апелянта про те, що виходячи з положень Віденської Конвенції про дорожній рух та показника 0,35%о. який виявлено у ОСОБА_1 є нижчим за допустиму названою Конвенцією норму, не може бути підставою для скасування постанови з тих підстав, що протокол відносно ОСОБА_1 складено за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Стаття 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 8 листопада 1968 року) з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 1 травня 1971 року, містить норму, згідно з якою в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках в повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Проте зазначена норма вказаної Конвенції за суттю є рекомендаційною та не встановлює мінімального рівня алкоголю у крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів Конвенції, настає алкогольне сп`яніння. При цьому Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші ніж 0,25 ‰ у повітрі. Зокрема, в Україні встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові 0,2 ‰.

Згідно п. 7 Розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З огляду на те, що у крові ОСОБА_1 виявлено 0,35 ‰ алкоголю, що, навіть з урахуванням максимальної похибки для технічного приладу «Drager Alcotest 6820», перевищує допустиму кількість алкоголю в крові, у суду відсутні підстави вважати, що такий цифровий показник може бути викликаний похибкою.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про не надання ОСОБА_1 для ознайомлення сертифікату на прилад «Драгер», оскільки такий надавався поліцейським ОСОБА_1., що зафіксовано на відеозаписі.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Кіщука Б.В. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.