КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/5904/25 Головуючий у суді першої інстанції - Білогруд О.О.
Номер провадження № 33/824/5739/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Марченко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року щодо притягнення :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування) - АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551002 від 18 травня 2025 року, ОСОБА_1 18 травня 2025 року о 19 годині 20 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 умисно висловлювала погрози, образи в сторону своєї матері ОСОБА_2 20 червня 1964 року, що проживає із нею за вищевказаною адресою, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування оскаржуваної постанови суд першої інстанції посилається на покази свідка ОСОБА_3 , який є рідним братом її матері, та з яким ОСОБА_1 має конфлікт з дитинства.

Разом з тим, ОСОБА_3 не був вказаний в якості свідка в протоколі про адміністративне правопорушення.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилася, про день та час розгляду справи судом повідомлена у встановленому порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2025 року було винесено оскаржувану постанову (а.с. 38 - 40).

Із тексту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня на розгляді даної справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про дату судового засідання.

Апеляційну скаргу було подано 13 листопада 2025 року безпосередньо до суду першої інстанції (а.с. 42-47).

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року як такий, що пропущений з поважних причин..

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжи, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551002 від 18 травня 2025 року, ОСОБА_1 18 травня 2025 року о 19 годині 20 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 умисно висловлювала погрози, образи в сторону своєї матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає із нею за вищевказаною адресою, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 1).

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 від 18 травня 2025 року, відповідно до яких зазначено, що вона проживає спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , 18 травня 2025 року приблизно о 18:35 вона вирішила повечеряти на кухні, воли вибігла її мати ОСОБА_2 та почала кричати на неї, погрожувати, принижувати з приводу того, що вона взяла її каструлю, після цього вона намагалася відібрати в неї каструлю з їжею, вона була вимушена захищатись і в неї виникла сварка з матір`ю на побутовому рівні. О 19:00 її мати зателефонувала своєму брату ОСОБА_3 , щоб він прийшов і розібрався з нею і через те, що вона їла. О 19:30 до неї в кімнату увірвався її дядько і почав їй погрожувати та штовхати та заборонив їй виходити в туалет так як в неї піднявся тиск, він затримував біля дверей та почав чіплятися до неї, з приводу того, що вона заважає жити матері та після чого відштовхнув її до вікна. Дані вчинки ОСОБА_3 є систематичними і є відкрите кримінальне провадження. (а.с. 3).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 від 18 травня 2025 року зазначено, що 18 травня 2025 року за адресою АДРЕСА_2 , в неї виник конфлікт з донькою ОСОБА_1 , яка прийшла додому та почала їй погрожувати висловлювати нецензурну лайку в її адресу, а також виривати з рук мобільний телефон. Вона була вимушена викликати на допомогу свого брата ОСОБА_3 .. Зазначає, що на протязі 10 років вона постійно вчиняє домашнє насильство. Ніде не працює і за комунальні послуги не сплачує. (а.с.4).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 , від 18 травня 2025 року зазначено, що 18 травня 2025 року близько 18:30 год йому зателефонувала сестра ОСОБА_2 та попросила його прийти так як виник конфлікт з дочкою ОСОБА_5 . Прибувши за місцем проживання сестри та побачив сестру на межі нервового зриву та після чого підійшов до її доньки - ОСОБА_1 .. Однак та почала його ображати нецензурною лайкою та дістала телефон, знімаючи все що відбувалося на відео та сказала, що викличне поліцію на що він погодився та сказав, що він буде чекати, але після цього ОСОБА_1 почала поводити себе агресивно та намагалась його вдарити та намагалася втекти з місця проживання на, що він ОСОБА_5 запевнив, що почекаю поліцію на місці, але остання лише штовхалася та декілька разів намагалася вдарити. Все це супроводжувалось погрозами у сторону нього і ОСОБА_2 (а.с.5).

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, який передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема вчинення нею психологічного насильства по відношенню до своєї матері.

Заперечення ОСОБА_1 щодо факту вчинення адміністративного правопорушення судом оцінюється критично, як позицію захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з метою уникнення від відповідальності, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх підтвердження суду не надано, крім того, дані заперечення повністю спростовуються наданими в судовому засіданні першої інстанції поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , які є достатньо детальними, чіткими, логічними, а також суперечать її первинним поясненням, наданим на місці події та долученим до матеріалів справи доказів.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що суд послався виключно на покази свідка ОСОБА_3 , який не був вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не може визнати обґрунтований, оскільки як вбачається із складеного протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, вищевказаний свідок зазначений в протоколі та проставлено його підпис.

Стосовно того, що ОСОБА_1 не була повідомлена про дату, час та місце судового засідання в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 277-2 КУпАП направляв відповідні виклики ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання ( а.с. 16, 21) та надсилав відповідні виклики на зазначений ОСОБА_1 телефон НОМЕР_1 (а.с. 12 18), який нею зазначений і в апеляційній скарзі.

Тому суд апеляційної інстанції такі посилання, вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_1 була належним чином обізнана про те що відносно неї були направлені до Ірпінського міського суду матеріали про адміністративне правопорушення.

На виклик до Київського апеляційного суду ОСОБА_1 також не з`явився, щоб надати обґрунтовані пояснення стосовно події, яка відбулась відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551002 від 18 травня 2025 року.

Про дату час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомлялася у порядку визначеному ст. 277-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року,залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський