Справа№464/7455/25
пр.№ 3/464/2515/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУАП, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих та представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Балуш М.Б., -

у с т а н о в и л а:

До суду надійшли чотири справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУАП та ч.2 ст.173-2 КУАП, та такі розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), то відповідно до ст.36 КУАП суддя об`єднує справи № 464/7455/25, № 464/7456/25, № 464/7457/25 та 464/7458/25 в одне провадження. Відповідно Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою. Тому суддя об`єднаній присвоює № 464/7455/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 139240 від 14 жовтня 2025 року, складеного інспектором УПП у Львівській області, 13 жовтня 2025 року близько 22.10 год за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї неповнолітньої онучки ОСОБА_3 , 2009 року народження, психологічне домашнє насильство, а саме: ображав її, використовував словесні образи, кричав, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 139238 від 14 жовтня 2025 року, складеного інспектором УПП у Львівській області, 13 жовтня 2025 року близько 22.10 год за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї невістки ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме: ображав її, виганяв з квартири та використовував словесні образи, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 139239 від 14 жовтня 2025 року, складеного інспектором УПП у Львівській області, 13 жовтня 2025 року близько 22.10 год за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_4 психологічне домашнє насильство, а саме: ображав її, використовував словесні образи, скандалив, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 128859 від 14 жовтня 2025 року, складеного інспектором УПП у Львівській області, 13 жовтня 2025 року близько 22.10 год за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно свого неповнолітнього онука ОСОБА_5 , 2011 року народження, психологічне домашнє насильство, а саме: ображав його, використовував словесні образи, кричав, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

Дослідивши докази по справі, суддя дійшов наступного висновку.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст.247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17, а за змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Установлений факт сварок і непорозумінь свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства (постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року за № 545/744/19).

Суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Під конфліктом розуміється зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

Натомість, насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

При розгляді справи у суді ОСОБА_1 заперечив факт учинення ним домашнього насильства відносно неповнолітніх онуків, дружини та невістки потерпілих, усе зводилось до побутових сварок через житлові питання з дружиною, куди втрутилися решта, та створення йому ними неможливих умов для проживання.

Наведене узгоджується із показаннями/поясненнями у суді потерпілих, які підтверджують сварку з ОСОБА_1 , що зводиться до користування квартирою трьох поколінь, поведінкою членів сім`ї у побуті та з`ясування подружніх відносин між подружжям.

Такий факт підтверджується долученим за клопотанням ОСОБА_1 відеозаписом з місця події, зафіксованим на мобільний телефон, де відображено обопільний побутовий конфлікт такого з дружною потерпілою та іншими членами сім`ї, які дозволяли собі образливі висловлювання та крики на адресу останнього.

З огляду на законодавчі положення, релевантну судову практику та фактичні дійсні обставини справи, судом з`ясовано факт відсутності порозумінь між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілими, наявність сварок між ними на побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Бажання потерпілих притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відсутності відповідних підстав не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Спір щодо порядку користування житлом та оплату житлово-комунальних послуг, подружні зради не є предметом розгляду у даній справі, вирішення таких спорів можливе шляхом звернення до відповідних компетентних органів.

Саме по собі висловлення образ, які були обопільними, не є домашнім насильством у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУАП. Не встановлено, що конфліктна ситуації викликала у постраждалих осіб побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, тощо. Не встановлено факту порушення прав і свобод потерпілих з використанням значної переваги як у кількості , так і в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Факт звернення до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Протокол про адміністративне правопорушення, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, терміновий заборонний припис стосовно кривдника не є безумовними та достатніми доказами, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, а є односторонніми актами службової особи працівника поліції.

Долучений до справи відеозапис запис на нагрудні камери поліцейських виключно щодо оформлення протоколів про адміністративне правопорушення не підтверджують та не спростовують обставини, які підлягають доказуванню у цій справі, відповідно не є доказом.

Аналіз наведених вище доказів у сукупності та взаємозв`язку не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку, що ОСОБА_1 учинено насильство в сім?ї, яке б підлягало кваліфікації за ст.173-1 КУАП. Обставини, викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Матеріали справи не містять відомостей, які б беззастережно спростовували такі обставини.

Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги відсутність переконливих доказів вини, суддя дійшов висновку про недоведеність скоєння насильства в сім?ї.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУАП, провадження у справі відповідно до п.1 ст.247 КУАП необхідно закрити.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО