Справа № 133/3343/25
Провадження № 33/801/1288/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пилипчука Володимира Олексійовича,

на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 438314, який складено 30 серпня 2025 року о 06 год 41 хв, - водій ОСОБА_1 30 серпня 2025 року о 06 год 16 хв у селі Махнівка Хмільницького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 20, керував автомобілем марки «ВАЗ 21063» державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Велась безперервна відеофіксація на портативний відеореєстратор №476158.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Пилипчук В. О., пославшись на, те що в судовому засіданні 19 листопада 2025 року оскаржувана постанова вручена не була, 20 листопада 2025 року забезпечено надання загального доступу до вказаної постанови, а останній день строку оскарження припадає на вихідний день, просив поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховано щире каяття ОСОБА_1 , наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а також те, що правопорушник не зважаючи на досягнення похилого віку, працює водієм станції швидкої допомоги в зв`язку з дефіцитом кадрів внаслідок мобілізації, а позбавлення його права керування транспортними засобами суттєво ускладнить роботу критично важливої для населеного пункту Махнівка установи, яким є станція швидкої допомоги та зашкодить не стільки ОСОБА_1 , як інтересам територіальної громади та хворим, які потребують невідкладної допомоги.

Тому захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Пилипчук В. О. просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою призначити ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Пилипчук В. О., апеляційну скаргу підтримали просять її задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що він працює водієм автомобіля швидкої медичної допомоги Козятинського відділення екстреної медичної допомоги. 30 серпня 2025 року він знаходився у відпустці та був вдома. Напередодні ввечері він вживав спиртні напої. Ночував вдома. Вранці біля 06:00 год йому зателефонував колега і попросив приїхати на роботу, оскільки автомобіль швидкої допомоги зламався, а йому потрібно їхати на виклик, тому просив допомоги в ремонті автомобіля. Зважаючи на те, що вони підтримують і допомагають один одному в роботі, він поїхав на допомогу. Від його будинку це метрів 100; вирішив поїхати власним автомобілем, щоб було швидше. По дорозі його зупинили працівники поліції. Він не заперечує вживання спиртного ввечері і можливо на ранок був запах, він ніби був не проти пройти огляд на стан сп`яніння, але відмовився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку та апеляційна скарга підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Оскаржувану постанову Козятинським міськрайонним судом Вінницької області ухвалено 19 листопада 2025 року, отже останнім днем строку на апеляційне оскарження було 29 листопада 2025 року (вихідний день субота). Апеляційну скаргу захисником ОСОБА_2 подано до канцелярії суду першої інстанції 01 грудня 2025 року.

За таких обставин, з метою недопущення порушення права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за вказаною статтею настає не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 438314, водій ОСОБА_1 30 серпня 2025 року о 06 год 16 хв у селі Махнівка Хмільницького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 20, керував автомобілем марки «ВАЗ 21063» державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Велась безперервна відеофіксація на портативний відеореєстратор №476158 (а. с. 2).

До протоколу долучено: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 30 серпня 2025 року, у якому зафіксовано наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови (а. с. 3); рапорт поліцейського патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП від 30 серпня 2025 року, в якому описано виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови (а. с. 4); відеоматеріали, якими зафіксовано факт визнання особою керування транспортним засобом та вживання алкогольних напоїв (а. с. 7).

При цьому правопорушник ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, про що неодноразово зазначав як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас у розглядуваній справі, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення щодо призначеного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адміністративної відповідальності, зазначив, що: - «адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010);

- «суспільна користь адміністративних стягнень за адміністративні правопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021).

В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи апеляційної скарги, про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи та необхідність не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду та в ході судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 працює в філії КНП «ТМО» ВОЦЕМДМК ВОР» «Хмільницька станція екстреної медичної допомоги» на посаді екстреного медичного техніка Козятинського відділення екстреної медичної допомоги з 06 листопада 2014 року (наказ № 157-ОС від 06 листопада 2014 року) по даний час.

Отже, керування транспортними засобами є обов`язковою умовою виконання покладених на нього службових обов`язків. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами суттєво ускладнить діяльність станції екстреної медичної допомоги та може зашкодити не лише правопорушнику, а й інтересам територіальної громади та пацієнтам, які потребують невідкладної медичної допомоги, є спроможними.

Викладене підтверджується довідками філії КНП «ТМО» ВОЦЕМДМК ВОР» «Хмільницька станція екстреної медичної допомоги» від 25 лютого 2022 року та 17 грудня 2025 року (а. с. 17, 28).

Апеляційний суд констатує, що дії водія не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам, адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено вперше, він щиро розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність правопорушника, відсутні.

Чинними нормами ст. 130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21 січня 2011 року у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам необхідно враховувати, що КУпАП (80731-10, 80732-10) не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП (80731-10). Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала. Абзац третій пункту 28 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 (v0018700-08) від 19.12.2008.

Разом з тим, у КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України). При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності суд вважає за можливе застосувати аналогію права.

Отже, з урахуванням того, що Кодекс України про адміністративні правопорушення, прийнятий Верховною Радою УРСР 07 грудня 1984 року, не містить положень щодо можливості призначення адміністративного стягнення нижче від мінімального, передбаченого відповідною статтею КУпАП, з метою забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення та дотримання справедливого балансу між вчиненим правопорушенням і призначеним покаранням відповідно до ст. 7 КУпАП, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 69 КК України й призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини, дані про особу правопорушника ОСОБА_1 , наявність обставин, що пом`якшують адміністративну відповідальність, та відсутність обставин, що її обтяжують, суд доходить висновку про необхідність призначення йому адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових адміністративних правопорушень, а також є пропорційним вчиненому правопорушенню.

Крім того, призначення зазначеного стягнення забезпечує дотримання справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та необхідністю захисту основних прав людини.

За правилами частин 8-9 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Пилипчуку Володимиру Олексійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пилипчука Володимира Олексійовича, задовольнити частково.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови суду першої інстанції рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська