ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Горковенко В. С.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

його захисника адвоката Шевченка С. М. (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шевченка С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розміні 8 500 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно постанови судді, 26.05.2025 о 8:00 під час перевірки особового складу було виявлено відсутність у пункті тимчасової дислокації підрозділу в/ч НОМЕР_1 , у АДРЕСА_2 , військовослужбовця капітана ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Військовослужбовець на телефоні дзвінки відповідав. Капітан ОСОБА_1 , який 26.05.2025 самовільно залишив частину, 29.05.2025 повернувся до пункту дислокації підрозділу в АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 11, 16, 85 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник Шевченко С. М. просить постанову скасувати та закрити провадження по справі. Вважає, що постанова винесена судом першої інстанції з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначив, що судом першої інстанції було грубо порушено право ОСОБА_1 на захист. На переконання апелянта, судом безпідставно не визнано неявку захисника ОСОБА_2 у судове засідання, у зв`язку із перебуванням у щорічній відпустці, як поважну причину неприбуття у судове засідання. Також до суду також було подане клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на лікарняному.

Зазначив, що положеннями ст. 268 КУпАП чітко регламентовано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та обов`язковість участі у розгляді справи особи, яка притягується до відповідальності та можливість проведення судового розгляду без її участі лише у випадку неподання такою особою клопотання про відкладення судового розгляду.

Також додав, що незважаючи на ту обставину, що ним, як захисником подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи у електронному вигляді, йому було надано доступ до електронної справи. Проте у справі були відсутні первинні матеріали про адміністративне правопорушення, зокрема і сам протокол та інші документи, на які посилався суд першої інстанції як на докази винуватості ОСОБА_1 .

Також просить звернути увагу, що із тексту самої постанови вбачається, що до суду скеровано протокол, у якому зазначено, що ОСОБА_1 вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, в той час як суд визнав винним ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Тобто суд вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначені порушення норм процесуального права, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, захисник вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_1 та його захисник Шевченко С. М. Підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи в її межах, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив таке.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції при постановленні рішення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, відповідальність за вчинення даного правопорушення настає у разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення.

На переконання суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП доведена наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, як на докази його вини, в постанові суд послався на наступні докази:

- протокол серії А5025-89 від 30.05.2025 про військове адміністративне правопорушення, у якому викладено обставини вчинення ОСОБА_1 вищевказаного правопорушення;

- рапорт майора ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомляється, що 26.05.2025 о 08 год під час перевірки особового складу виявлено відсутність військовослужбовця у пункті тимчасової дислокації підрозділу у АДРЕСА_2 , капітана ОСОБА_1 ;

- довідку-доповідь (додаток 1) від 26.05.2025 № 51/4257 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем капітаном ОСОБА_1 ;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 545 від 26.05.2025 Про призначення службового розслідування;

- рапорт майора ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , згідно якого капітан ОСОБА_1 , який 26.05.2025 самовільно залишив частину, 29.05.2025 повернувся до пункту дислокації підрозділу в АДРЕСА_2 ;

- довідку-доповіді (додаток 1) від 30.05.2025 № 51/4451 про повернення після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 ;

- витяг із наказу № 121 від 25.09.2024 про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і про прийняття посади капітана ОСОБА_1 ;

- витяг із наказу №156 від 26.05.2025 про зупинення забезпечення капітана ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним залишенням місце несення служби;

- витяг із наказу №160 від 30.05.2025 року про поновлення забезпечення капітана ОСОБА_1 у зв`язку із поверненням із самовільного залишення місця несення служби;

- письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Зазначені докази підтверджують вину ОСОБА_1 . У вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 171-11 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 вказував на те, що протокол про адміністративне правопорушення він не підписував та протокол було складено у його відсутність. Не заперечував, що залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , але стверджував, що командиру частини було відомо про причини залишення військової частини. Пояснив, що з відома командира, але без оформлення відрядження, перебував у іншій області.

Під час апеляційного розгляду допитано свідка ОСОБА_3 , який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , який пояснив, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину. Стверджував, що підпис у протоколі саме ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 підтвердив зазначені у протоколі обставини та факт залишення військової частини ОСОБА_1 .

В свою чергу, у своїх поясненнях апеляційному суду, ОСОБА_1 не заперечував показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, перебуваючи за її межами з 26.05.2025 до 29.05.2025, і що ОСОБА_1 був виявлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Твердження ОСОБА_1 про обізнанність командира військової частини про причини його перебування у Хмельницькій області є голослівними, оскільки ОСОБА_1 пояснив, що відрядження не оформлював.

Є голослівними і твердження ОСОБА_1 , що підпис у протоколі про адміністративне правопорушення не його, оскільки окрім його пояснень, доказів на їх підтвердження апеляційному суду не надано.

Як вбачається з протоколу про військове адміністративне правопорушення №А5025-89 від 30.05.2025, органом, який складав протокол дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

При викладенні фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної постанови навів встановлені обставини, які вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КупАП, та виклав правову кваліфікацію зазначеного правопорушення, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю до десяти діб.

Всупереч доводам апелянта про те, що суд вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, визнавши доведеною вину ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, суд зазначає, що ці доводи не відповідають дійсності. Протокол складено про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, і викладена у протоколі фабула відповідає даній кваліфікації. Суд визнав винним ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Хоча у постанові при викладені обставин, визнаних судом доведеними, судом вказано, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, але це є очевидною опискою, яка ніяким чином не вказує на незаконність оскаржуваної постанови.

Щодо доводів захисника про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист, суд встановив таке.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 та його захисник Шевченко С. М. у судове засідання, призначене на 29.08.2025, повторно не з`явилися. Захисник двічі надсилав заяви про відкладення розгляду справи, яка була призначена на 25.08.2025 (з посиланням на перебування захисника у щорічній відпустці, та 29.08.2025 (з посиланням на перебування захисника у щорічній відпустці та хворобу ОСОБА_1 ).

Є правильними висновки суду, що поважною причиною неявки у судове засідання є не будь-яка хвороба, а лише та, яка за своєю тяжкістю унеможливлює явку особи. Захворювання на ГРВІ не є такою хворобою, що унеможливлює явку особи в судове засідання. Тому суд дійшов вмотивованого висновку, що повторна неявка ОСОБА_1 у судове засідання 29.08.2025 не перешкоджала розгляду справи за його відсутності.

Суд зауважує, що військове адміністративне правопорушення вчинено у період з 26.05.2025 до 29.05.2025, а отже строк накладення адміністративного стягнення з урахуванням вимог ч.2 ст. 38 КУпАП спливав 29.08.2025.

Даний протокол надійшов до суду 16.06.2025, справа була призначена до розгляду на 25.08.2025, і повістка ОСОБА_1 направлена 18.06.2025, тобто завчасно. Проте, з адвокатом Дронов М.І. уклав договір лише 20.08.2025.

В свою чергу, адвокат подав клопотання про відкладення розгляду, пославшись на перебування у відпустці з 11.08.2025 до 31.08.2025.

В подальшому, ОСОБА_1 надіслано повістка про виклик до суду на 29.08.2025, але від адвоката через електронний суд 28.08.2025 надійшла друга заява про відкладення розгляду через перебування його у відпустці, а ОСОБА_1 - на лікарняному з 28.08.2025 до 30.08.2025 з діагнозом: вірусне захворювання. Отже, судом виклик ОСОБА_1 здійснено двічі, тобто він був обізнаний про дату та час розгляду справи.

При цьому, аналізуючи подані заяви про відкладення розгляду, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 умисно затягував розгляд справи.

Так, суд акцентує, що перебування адвоката у вказаний ним же період у відпустці з 11.08.2025 до 31.08.2025, не завадило ані адвокатові, ані ОСОБА_1 укласти договір про надання правової допомоги 20.08.2025, а також не перешкоджало надсилання адвокатом у період його відпустки заяв про відкладення справи, які надіслані адвокатом через електронний суд 25.08.2025 та 28.08.2025, тобто під час відпустки. Адвокат та ОСОБА_1 вправі були скористатися на участь у розгляді справи за допомогою відеоконференцзв`язку, чого зроблено не було.

На переконання суду, зважаючи на неодноразову неявку до суду та обізнаність ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи, з огляду на встановлений ст. 277 КУпАП строк розгляду даної категорії справи, а також дотримуючись вимог ч.2 ст. 38 КУпАП, судом при розгляді даної справи не допущені порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП. Повторна неявка ОСОБА_1 до суду не перешкоджала розгляду справи.

Незважаючи на те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, доступ на правосуддя не допущено, оскільки вони, скориставшись правом на апеляційне оскарження, надали суду пояснення щодо обставин адміністративного правопорушення, тобто це право поновлено під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б слугували підставою для скасування постанови суду першої інстанції, судом не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Шевченка С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова