Справа № 163/2430/24 Провадження №33/802/509/25 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

захисника Кінах Я.В.,

представника митниці Кунєвої З.Ю, (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, що проживає по АДРЕСА_1 , директора ТОВ «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» (, 43005, м. Луцьк, вул. Шопена, буд. 22а), РНОКПП НОМЕР_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, і накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 110 764 (сто десять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 87 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

Постаною суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона будучи керівником (декларантом) ТОВ «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП», під час митного оформлення товару «сідельний тягач - марка - VOLVO - модель - FH 460 - бувший у використанні..», вчинила дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів в загальній сумі 110 764,87 грн шляхом подання митному органу сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 27.04.2023 № PL/MF/AS 0031161, який містить неправдиві відомості щодо країни походження товару та став підставою для неправомірного застосування преференційного режиму, заявленого в митній декларації типу ІМ40ДЕ № 23UA45U0 від 02.05.2023, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 485 МК України.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 перш за все просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 05 червня 2025 року. Причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови зазначає те, що про винесення судового рішення стало відомо лише 12.06.2025 у електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд», а початок строку оскарження апелянт пов`язує з днем отримання постанови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржену постанову скасувати, як незаконну та необґрунтовану, ухвалити нове рішення, яким провадження у справі стосовно неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи та її вина у формі умислу не доведена. Відповідь митних органів Республіки Польща не можна вважати єдиним та беззапереченим доказом порушення саме нею митних правил. На думку апелянта, відповідальність за оформлення та видачу сертифікату і правдивість інформації в таких документах покладається виключно на експортера.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що накладення на неї стягнення відбулося уже після закінчення строків накладення адміністративного стягнення у справах про порушення митних правил.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленою про час та дату судового розгляду, будь-яких клопотань від неї до суду не надходило. З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до вимог ст. 268 КпАП України та враховує, що інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні представлялися її захисником Кінах Я.В.

Перевіривши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вище судового рішення, заслухавши думку захисника, представника митниці доходжу наступного висновку.

Згідно ст. 289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує саме з днем прийняття оскарженої постанови.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була обізнана про наявність протоколу про порушення митних правил стосовно неї за ст. 485 МК України та здійснення судового розгляду справи у Любомльському районному суді Волинської області, оскільки на кожному з етапів належним чином повідомлялася як митним органом, так і судом першої інстанції про рух справи. Про належне повідомлення судом ОСОБА_1 про розгляд справи свідчить і активна комунікація сторони захисту з судом напередодні кожного з судових засідань, подання клопотань про відкладення судового розгляду. Зокрема, сама ОСОБА_1 та її захисник не заперечували поінформованість про розгляд справи, водночас посилаються на безпідставне здійснення судового засідання за відсутності учасників справи.

Важливим є той факт, що в разі відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні інформація щодо результату розгляду справи є загальнодоступною на офіційному сайті суду у якому здійснюється судовий розгляд. Крім того, як вказує сама ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, копію оскарженої постанови отримано 12.06.2025, тобто в межах строку на апеляційне оскарження (останній день строку на апеляційне оскарження постанови 16.06.2025), а апеляційну скаргу подано лише 16.07.2025.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу, сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Слід звернути увагу, що в апеляційний суд ОСОБА_1 для надання додаткових пояснень щодо поважності обставин пропуску строку на апеляційне оскарження не з`явилися, фактично висловивши свою процесуальну незацікавленість в поновленні такого строку.

Отже, сукупність вказаних вище обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 та її захисник ураховуючи сучасні функціонали запроваджені в судовій системі, будучи поінформованими про судовий розгляд справи у Любомльському районному судді Волинської області, отримавши копію судового рішення в межах строку на апеляційне оскарження, мали можливість повною мірою володіти інформацією щодо етапів та результату розгляду справи, а тому й реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористалися таким.

Таким чином, при розгляді клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що закон пов`язує обчислення такого строку саме з днем прийняття оскарженої постанови, не доведено існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення апелянта, чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно, подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді суду першої інстанції за встановлених на підставі матеріалів справи обставин не є поважними, оскільки з розумним інтервалом часу, ОСОБА_1 мала сама цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а тому в цьому випадку слід відмовити ОСОБА_1 в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.

Дана постанова не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою при усуненні недоліків, які були підставами для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук