Справа №443/2063/25
Провадження №3/443/929/25
ПОСТАНОВА

іменем України

19 грудня 2025 року суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сливка С.І., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої директором Комунального некомерційного підприємства «Жидачівська міська лікарня» Жидачівської міської ради Львівської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №008572 Серія ГУ ЛВ №1391/13-01-04-03 від 05.11.2025, ОСОБА_1 , будучи керівником Комунального некомерційного підприємства «Жидачівська міська лікарня» Жидачівської міської ради Львівської області, не подала платіжне доручення на перерахування суми ПДВ в розмірі 224,63 грн., яка зазначена у податковій декларації № від 19.09.2025, термін сплати 30.09.2025, сплачено 23.10.2025, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 163-2 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 визнала факт той факт, що дійсно головним бухгалтером не було по подано платіжного доручення та пояснила, що до її посадових обов`язків як директора не входить подання платіжних доручень на перерахування сум податкових зборів та податків. На підприємстві працюють головний бухгалтер та його заступник, які безпосередньо відповідають за своєчасність та повноту перерахування обов`язкових платежів та податків до державного та місцевих бюджетів. Крім того долучила посадову інструкцію директора КНП «Жидачівська міська лікарня» та контракт з директором КНП «Жидачівська міська лікарня», затвердженого рішення Жидачівської міської ради №98 від 11.02.2021.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушенняє будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 163-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, є спеціальний - посадові особи підприємств, установ та організацій.

Стаття 14 КУпАП передбачає, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

У КУпАП не міститься визначення поняття «посадова особа», що обумовлює необхідність звернення до інших правових актів, у яких тлумачиться дане визначення.

Частина 2 ст. 19 Конституції України проголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України, однак визначення посадової особи в тексті Основного Закону немає.

Під посадовими особами юридичних осіб публічного права, насамперед комунальних та державних установ і підприємств, слід розуміти осіб, які мають повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

У разі визначення посадових осіб на державних підприємствах слід брати до уваги положення ч. 3 ст. 65 ГК України. Так, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств.

Визначальним при цьому є обсяг повноважень (посадових обов`язків) відповідного працівника.

Згідно витягу з акту Головного управління ДПС у Львівській області №50601/13-01-04-03/01996208 від 05.11.2025 року «Про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість КНП «Жидачівська МЛ», , вбачається, що відповідальними особами у звітному (податковому періоді, що перевіряється є керівник або уповноважена особа/фізична особа (законний представник) ОСОБА_2 та головний бухгалтер І.Кулик.

Одночасно, як видно із посадової інструкції директора КНП «Жидачівська міська лікарня» та контракту з директором КНП «Жидачівська міська лікарня», то до посадових обов`язків директора не входить подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення №008572 Серія ГУ ЛВ №1391/13-01-04-03 від 05.11.2025, ОСОБА_1 вчинила саме не подання платіжного доручення, однак обов`язок на подання таких не входить до її посадових обов`язків.

Жодних дій (бездіяльності) щодо неналежної організації та забезпечення здійснення бухгалтерського обліку, фінансової (податкової) звітності, згідно вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, у вину ОСОБА_1 не ставиться.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові по справі № 811/119/13-а від 10 травня 2018 року, то в такій суд зазначив, що «акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акту перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Інших доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом вчинення особою такого порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення серії №008572 Серія ГУ ЛВ №1391/13-01-04-03 від 05.11.2025 не може бути визнаний достатнім доказом, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали жодних сумнівів.

Тобто, обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення№008572 Серія ГУ ЛВ №1391/13-01-04-03 від 05.11.2025 не підтверджені жодними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02). Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу правопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Згідно ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. (Постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, Постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року в справі № 177/525/17(2-а/177/23/17) вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративні правопорушення суду не надано, тобто не доведено факту вчинення останньою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя С.І. Сливка