Справа № 758/3147/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Денисов О. О. , розглянувши справу про адміністративні правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року о 23 годині 50 хвилин в м. Києві по провулку Межовий, 53, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Honda», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови.

Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

До суду надійшло клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Вознюка В.А., у якому захисник просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Сторона захисту повністю не погоджується з протоколом, складеним відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважає його незаконним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, та таким, що складений з чисельними порушеннями, в зв`язку із наступним. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 18 лютого 2025 року о 23 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився пройти огляд на стан сп`яніння. Сторона захисту наполягає на тому, що доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом немає. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту ,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 N?14, відповідальність за ст.130 КУпАП, зокрема, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто, з метою керування.

Вказана правова позиція міститься, також, у постанові Верховного Суду у справі N?404/4467/16-авід 20.02.2019.

Зазначили, що доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять. Той факт, що на відеозапису наявні якісь обставини, не підтверджує факт керування автомобілем і не є належним доказам на підтвердження цієї обставини, оскільки сам по собі такий факт не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов?язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суд у справі N?537/2088/17 від 15.05.2019 року та у справі №177/525/17 від 08.07.2020.

А також, переглянувши надані суду відеоматеріали встановлено, що вони не містять безперервної фіксації події, відеозапис із реєстратора з моменту початку переривається неодноразово. Тобто, уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення не додано безперервний відеозапис з нагрудної камери.

Це свідчить про те, що відеозапис змінювався (коригувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією. Враховуючи те, що доданий до протоколу відеозаписи на DVD диску, змінювався або коригувався, а тому існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв?язку із чим, доданий до протоколу відеозапис просили визнати неналежним та недопустимим доказом по справі. Враховуючи викладене, для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП, обов?язковими для доведення у своєму взаємозв?язку та сукупності підлягають наступні обставини: законність вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння; дотримання процедурного (процесуального) порядку пропозиції проходження огляду на стан сп`яніння; факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від проходження такого огляду; а також факт керування особою, яка притягається адміністративної відповідальності, транспортним засобом. В разі недоведеності будь-якої з вищевказаних обставин в діях особи не може бути встановлено склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, захисник прийшов до висновку, що при оформленні матеріалів даної справи за ст. 130 КУпАП, інспектором поліції допущено грубе порушення вимог чинного законодавства, в яких закріплено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння.

Звернув увагу суду на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відсутні належні та допустимі докази щодо скоєння ним правопорушення.

Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 (абз. 3,4) постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із подальшими змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а сформульовано правовий висновок про те, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог пункту 2.5 ПДР, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Водночас ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно з частинами 2, 3 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. При цьому, особа реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодилася виконувати додатково покладені на неї обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України, пунктом 2.5 яких зобов`язано водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Згідно протоколу серії ЕПР1 №250776 від 19.02.2025 р., 18 лютого 2025 року о 23 годині 50 хвилин в м. Києві по провулку Межовий, 53, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Honda», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на запис, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Однак, наявний у матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери поліцейського, який досліджений судом, неможливо визнати у якості належного доказу на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на вказаному відеозаписі момент зупинення транспортного засобу та керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксований.

З відеозапису вбачається, що працівник патрульної поліції підходить до транспортного засобу, який знаходиться в нерухомому стані за кермом якого, перебуває ОСОБА_1 та пояснив причину перевірки документів та вказав, що надійшло звернення від громадян, оскільки в авто дуже голосно грала музика. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівником патрульної поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, шляхом візуального огляду про що він зазначив, вказавши на запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та порушення мови, що зафіксовано на 38 хв. 45 сек. відеозапису. Після чого ОСОБА_3 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відразу погодився. Однак після згоди на проходження огляду, пасажир, що сидів поруч фактично відмовляє ОСОБА_1 від огляду.

На 40 хв. 40 сек. працівник поліції запитав ОСОБА_1 : «Ви будете проходити огляд?», однак останній його проігнорував. ОСОБА_3 запитав в працівників поліції чи мають вони відео руху авто, на що працівники поліції відповіли, що на реєстратор все зафіксовано.

Після вказаної розмови ОСОБА_4 не пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, при цьому поводив себе некоректно, зокрема, кидався в бійку та висловлювався нецензурною лайкою. Працівники поліції неодноразово, на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу пропонували останньому пройти огляд, однак ОСОБА_3 ігнорував пропозиції працівника патрульної поліції щодо проходження огляду. В подальшому працівник поліції на 08 хв. 45 сек. відеозапису повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, крім цього, ОСОБА_1 роз`яснено його права.

Таким чином, указаний відеозапис не містить ані тверджень ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом, ані заперечень указаного факту, при цьому працівниками поліції не надано жодного доказу, що підтверджував би вказаний факт.

Щодо заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом та пропозиції пройти огляд, варто зазначити, наступне.

Як вбачається з оглянутого диску, долученого до матеріалів справи, на відеозаписі не зафіксовано факт керування транспортним засобом або факт зупинки транспортного засобу, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , однак це не може беззаперечно свідчити про відсутність складу порушення, оскільки факт керування особою автомобілем може підтверджуватись або спростовуватись сукупністю інших доказів, наявних в матеріалах справи.

Варто зазначати, що під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, він жодного разу не оспорив факт керування ним транспортним засобом. При цьому, він так само в жодній формі й не підтвердив факт керування транспортним засобом.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зауважень про те, що він не керував транспортним засобом не вказав, оскільки взагалі відмовився від вчинення будь-яких записів у протоколі. Крім цього, суд зауважує, що на момент розгляду справи в суді, а саме станом на грудень 2025 року ОСОБА_1 не оскаржував дії працівників поліції та матеріали справи дійсно не містять таких доказів оскарження у встановленому законом порядку дій працівників поліції під час складання останніми протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та відповідно проведеного службового розслідування, висновки якого могли би спростувати факт керування транспортним засобом. У той же час, він не зобов`язаний подавати відповідні скарги та це є його правом у залежності від обраного способу захисту.

Доводи сторони захисту стосовно відсутності факту відсторонення особи від керування транспортним засобом спростовуються відеозаписом, який долучено до матеріалів справи.

Так, зі змісту відеозапису який міститься в матеріалах справи вбачається, що на 01:10:09 працівник патрульної поліції повідомляє: «Товариш водій, подальший рух транспортним засобом заборонено, від керування вас відстороняється», що свідчить про дії спрямовані на відсторонення особи від керування транспортним засобом. Відсутність в матеріалах документальних відомостей про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, сама по собі не свідчить про те, що заходи для такого відсторонення не вживалися.

Крім цього, не має вирішального значення в даній справі питання відсторонення чи не відсторонення водія від керування транспортним засобом, оскільки таке відсторонення є лише наслідком встановлення та фіксації складу адміністративного правопорушення , відтак, дане питання вирішувалося вже після того, як, на думку, працівників патрульної поліції інкриміноване адміністративне правопорушення вчинено (відмова особи, яка керувала транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння).

Посилання захисника на недопустимість як доказу відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора поліції є безпідставними.

Так, наявний в матеріалах справи відеозапис відповідає вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026, згідно якого, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Той факт, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису та вважати такий доказ недопустимим. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що такий, у розумінні ст. 251 КУпАП, є неналежним доказом у справі.

Вказаний відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей, які б давали підстави вважати, що наданий суду відеозапис містить ознаки монтажу, а тому суд вважає такі твердження адвоката Вознюка В.А. позицією захисту.

Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, проаналізувавши відеозапис, суд вважає, що дії працівників поліції послідовні. Дії поліцейських також відповідали Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки, виявивши у водія ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу на місці або проїхати до медичного закладу, на що водій відмовився. Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння. Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів. З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, а ознака алкогольного сп`яніння така як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Інші ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія, наявність ознак сп`яніння встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що він може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписом події, який містить фіксацію обставин події, з яких вбачається, що працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу та в медичному закладі, проте останній ігнорував неодноразові вимоги (пропозиції) працівників поліції, щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо наявності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Оскільки прямих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом до матеріалів справи не долучено, а ОСОБА_1 категорично заперечував цей факт, судом вживались заходи спрямовані на виклик із метою допиту свідків події, зокрема патрульних поліцейських.

В судові засідання призначені на 11 серпня 2025, 15 вересня 2025, 17 листопада 2025 та 18 грудня 2025 викликався працівник поліції, який 18 (19) лютого 2025 року перший прибув за викликом заявника за адресою: м.Київ, провулок Межовий, 53. Вказаний свідок запрошувався на судове засідання викликами від 15.07.2025, 11.08.2025, 16.09.2025 та 27.11.2025.

Тобто, всі виклики спрямовано завчасно, в середньому за місяць до дати судового засідання.

На жоден із викликів патрульні поліцейські не прибули про причини неявки не повідомили.

Так само, не забезпечено їх прибуття й після спрямування відповідного листа керівнику патрульної поліції міста Києва, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості допиту цих осіб.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , кум ОСОБА_1 , повідомив що близько 21:00-22:00 вони з ОСОБА_1 зустрілись біля його дому. ОСОБА_1 прийшов пішки. ОСОБА_5 під`їхав, ОСОБА_1 сів до нього в автомобіль та вони поїхали до третього знайомого, заїхали на подвір`я, вийшли з автомобіля.

Після цього сиділи в машині та слухали музику, інший кум пішов додому.

Десь ближче до 24:00 вирішили поїхати з подвір`я, де розташований будинок кума.

Виїхали з подвір`я, припаркувались біля бордюра, оскільки довго не бачились, вирішили ще посидіти в машині та поспілкуватись. Потім під`їхали працівники поліції та повідомили, що надійшла заява стосовно гучного прослуховування музики. ОСОБА_1 , після того як припаркувались, пересів за кермо, бо йому так зручніше через його протез на лівій нозі.

На заперечення про те, що ОСОБА_1 не є водієм, поліцейські висловили думку, що, хто за кермом той і водій, але це було не так, оскільки водієм був ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , кум ОСОБА_1 , повідомив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 о 23:00 приїхали до нього випити за народження доньки, за кермом був ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 пили разом, а ОСОБА_5 не пив. Випили менше половини пляшки з ромом на подвір`ї біля під`їзду на багажнику, вже не пам`ятає, де поділись залишки рому. Наближалась комендантська година, зауважень щодо гучного прослуховування музики ніхто не робив, але підтвердив, що перебуваючи на подвір`ї гучно вмикали одну пісню. ОСОБА_5 сів за кермо та, наскільки відомо ОСОБА_6 , вони поїхали ближче до лісу, куди потім, з їх слів, до них під`їхали працівники поліції. Через те, що ОСОБА_1 має протез на лівій нозі йому зручніше сідати в транспортний засіб з лівої сторони, що він періодично й робить у залежності від обставин.

Таким чином, належних доказів того, що ОСОБА_1 18 лютого 2025 року о 23 годині 50 хвилин в м. Києві по провулку Межовий, 53, керував транспортним засобом марки «Honda», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 , до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №250776 від 19.02.2025 не надано і при розгляді справи не встановлено. Виконання ОСОБА_1 функції водія транспортного засобу марки «Honda», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 , не підтверджена належними та допустимими доказами. Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно приписів ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відсутність в справі беззаперечних доказів факту керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння або яка відмовилась від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виключає можливість притягнення її до відповідальності за ст.130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, з досліджених відеозаписів із нагрудних камер поліцейських не встановлено доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Наведене вказує на неналежність відеозапису як доказу вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а інших доказів суду не надано.

Вищенаведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи не містять і під час розгляду справи не встановлено та не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, і так само не встановлено обов`язкову умову об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. У справі«Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи. У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам«Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту. Приймаючи до уваги наведене та відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

Керуючись ст. ст., ст.124, 247, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст.7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя О. О. Денисов