Дата документу Справа № 314/567/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/567/25 Головуючий в 1 інст.Свідунович Н.М.
Провадження №33/807/769/25 Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Ванжули Я.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката Халупка В.М. на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 14 січня 2025 року о 04 годині 20 хвилин на трасі М-18263 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням алкотестеру «Драгер 6810» (результат 2,29 проміле). Від керування відсторонений.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Халупко В.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з недоведеністю вини та порушенням порядку складання матеріалів, або, з урахуванням пом`якшуючих обставин, передбачених ст.34 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, займає посаду водія, має поранення, отримані під час захисту Батьківщини, застосувати стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про порушення порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки його огляд, як військовослужбовця, мав здійснюватися в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП, у зв`язку з чим, результати такого огляду не можуть вважатись дійсними. Апелянт зазначає, що з 08 квітня 2025 року по 02 травня 2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні через травми, отримані під час захисту Батьківщини. На думку захисника, суд помилково дійшов висновку, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість бути присутнім в судовому засіданні, оскільки був обізнаний про складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, йому було повідомлено про розгляд справи у Вільнянському районному суді Запорізької області, він сповіщався про час і місце розгляду справи, однак не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень до протоколу . Апелянт вважає, що підхід суду першої інстанції до оцінки доказів був формальний. Суд фактично переклав тягар доказування на особу, яка притягається до відповідальності, що суперечить принципам змагальності та презумпції невинуватості. Суд не врахував соціальний статус ОСОБА_1 (військовослужбовець, отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, неодноразові контузії , має статус учасника бойових дій, проходить службу на посаді водія (зазначено у висновку ВЛК)).

Заявлене захисником адвокатом Халупком В.М. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 у розгляді справи участі не брав, згідно з матеріалами справи, копію постанови суду не отримував, поштовий конверт повернувся до суду без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Доводи захисника-адвоката Халупка В.М. про те, що про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо від ОСОБА_2 лише 28 травня 2025 року, матеріалами справи не спростовано, та вже 04 червня 2025 року захисником-адвокатом Халупком В.М. було подано апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Ванжули Я.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогамист.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220472 від 14 січня 2025 року, з якого убачається, що 14 січня 2025 року о 04 годині 20 хвилин на трасі М-18263 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням алкотестеру «Драгер 6810» (результат 2,29 проміле). Від керування відсторонений;

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд проводився за допомогою Alcotest Drager 6820 на місці зупинки транспортного засобу. В результатах огляду зазначено, що проба позитивна 2,29 % проміле. З результатами огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його особистим підписом;

- у роздруківці Alcotest Drager 6820 від 14 січня 2025 року №2835, де міститься підпис ОСОБА_1 ;

- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними у протоколі та долучених до нього матеріалах. Зокрема, відеозаписом зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на блокпості. Під час спілкування працівниками поліції у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що останньому повідомлено та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, на що ОСОБА_1 погодився. Перед проведенням огляду здійснено контрольний забір повітря. Результати огляду 2,29 проміле, що значно перевищує допустиму норму. З поведінки ОСОБА_1 убачається, що спочатку він з результатами огляду не погодився, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів відмовою та зазначив, що згоден з вищевказаним результатом огляду.

Зазначені докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 3 капрала поліції Продана А.Р., згідно з яким, останній доповідає, що 14 січня 2025 року під час несення служби було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водію ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «DRAGER 6820», на що останній погодився. Результат огляду - 2,29 % проміле. З результатами огляду водій ОСОБА_1 погодився. Стосовно водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Посвідчення водія не вилучалось. Тимчасовий дозвіл не видався. Подія фіксувалась на бодікамеру.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.

Як зазначено в оскаржуваній постанові суду, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.

При апеляційному розгляді справи захисник ОСОБА_1 адвокат Ванжула Я.В. навів доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту при апеляційному розгляді, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно доводів захисника-адвоката Халупка В.М., викладених в апеляційній скарзі, про порушення порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки, як стверджує сторона захисту його огляд, як військовослужбовця, мав здійснюватися в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП, у зв`язку з чим, результати такого огляду не можуть вважатись дійсними, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 статті 266-1 КУпАП, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння у порядку статті 266-1 КУпАП (тобто посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України) передбачений лише у випадку якщо є підстави вважати, що військовослужбовець у стані сп`яніння перебуває на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення), а також виконує обов`язки військової служби або перебуває на території військових частин.

З наявних матеріалів справи встановлено, що 14 січня 2025 року о 04 годині 20 хвилин на трасі М-18263 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням алкотестеру «Драгер 6810» (результат 2,29 проміле), чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Отже, вищезазначена подія відбулась поза межами військової частини.

Окрім того, ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля, що не належав військовій частині, а був за кермом цивільного транспортного засобу, що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Також, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про те, що на час його зупинки він виконував обов`язки військової служби, відповідно, жодних доказів на підтвердження цих обставин працівникам поліції не надав.

За вказаних обставин, в цій ситуації положення статті 266-1 КУпАП не підлягають застосовуванню.

В свою чергу, відповідно до ст.15 КУпАП, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Оскільки правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець, який його вчинив, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Тому і проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст.ст.255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.

За таких обставин, доводи захисника-адвоката Халупка В.М. щодо порушення працівниками поліції вимог ч.2 ст.266-1 КУпАП є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАПта містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.

У зазначеному протоколі міститься підпис самого ОСОБА_1 без жодних зауважень.

Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколі, в матеріалах справи відсутні.

Всі докази, додані до протоколу, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.

Достовірність цих доказів стороною захисту у встановленому законом порядку не спростовано.

Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Доводи сторони захисту про те, що суд помилково дійшов висновку, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість бути присутнім в судовому засіданні, проте не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень до протоколу, в той час коли ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні через поранення, не спростовують правильності висновків суду по суті цієї справи.

В свою чергу, згідно із законодавством України про адміністративні правопорушення, участь при розгляді справи осіб, щодо яких складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Розгляд справи у відсутність такої особи не є безумовною підставою для скасування винесеної в справі постанови.

Розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 не завадив суду першої інстанції повно і всебічно з`ясувати обставини справи, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

В свою чергу, при апеляційному розгляді ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, зокрема і право на захист, проте висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, стороною захисту не спростовані.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що суд при розгляді справи допустив формальний підхід та фактично переклав тягар доказування на особу, яка притягається до відповідальності, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної постанови, у якій суд послався на докази, якими обґрунтував свої висновки.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП.

Доводи сторони захисту про те, що суд не врахував соціальний статус ОСОБА_1 , а саме те, що останній є військовослужбовцем, отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, має статус учасника бойових дій, проходить службу на посаді водія, не є слушними, з огляду на те, що згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі тощо.

В свою чергу, санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладення на водіїв адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Застосування до правопорушників за цією статтею замість позбавлення права керування транспортного засобу іншого адміністративного стягнення (як про це просить апелянт) чинним законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено.

Отже, подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику-адвокату Халупку В.М. строк на апеляційне оскарження постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Халупка В.М. залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева