Провадження № 33/811/1914/25 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22 жовтня 2025 року о 14.40 год. на пр. В. Чорновола, 93, у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Hyundai Kona», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з парковки ТЦ «Арсен» не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та здійснив наїзд на металевий стовп, на якому прикріплений датчик руху, пошкодивши його, в результаті чого завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3б, 1.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Кінаш Д.В.., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежитись усним зауваженням.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою.

Наголошує, що судом першої інстанції не було взято до уваги фактичної завданої шкоди, яка була мінімальною та незначною, оскільки транспортному засобу не завдано істотної шкоди, а стовп на який було здійснено наїзд не отримав істотних пошкоджень, його експлуатаційна здатність не змінилася, третім особам не завдано шкоди, безпека дорожнього руху не порушена.

Зазначає, що мала місце груба помилка, а не порушення ПДР України, дії водія були спрямована на звільнення проїзду для інших транспортних засобів.

Повідомляє, що ОСОБА_1 визнає факт події, щиро розкаявся, сприяє встановленню фактичних обставин справи, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , брав участь в бойових діях під час АТО та ООС,повномасштабного вторгнення рф на територію України, відповідальний, дисциплінований, сумлінно виконує свої конституційні обов`язки.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду призначене на 19 грудня 2025 року не прибув, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, адвокат Кінаш Д.В. просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката, який не заперечували проти розгляду справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аргументи сторони захисту, що місцевим судом підчас розгляду справи не було дотримано вимог ст. 33 КУпАП, та обрано адміністративне стягнення, яке за своїм видом є несправедливим та занадто суворим, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян (850 грн.) , судом було враховано дані, на які, у тому числі, посилається і захисник, а саме дані про особу водія ОСОБА_1 та обставини справи.

Санкція статті 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, при призначенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.), місцевим судом враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення (в результаті якого було завдано матеріальні збитки), яке на думку апеляційного суду є доволі небезпечним; данні про особу правопорушника, який є учасником бойових дій, визнав свою вину.

Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень ПДР України, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доцільність застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначений вид стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення, ступеню його суспільної небезпечності, а також наслідкам, що настали у вигляді пошкодження транспортного засобу та металевому стовпцю на який здійснив наїзд водій, без заподіяння шкоди життю чи здоров`ю осіб.

Окрім того, обрання саме штрафу як заходу адміністративного впливу узгоджується з принципами індивідуалізації покарання та справедливості, оскільки дозволяє досягти мети адміністративної відповідальності виховного впливу на правопорушника та запобігання вчиненню нових правопорушень. Застосування більш суворого стягнення за відсутності обтяжуючих обставин було б непропорційним, тоді як штраф є достатнім і необхідним заходом для формування у ОСОБА_1 належної правосвідомості та поваги до вимог ПДР України.

Доводи апе6лянта про необґрунтованість оскаржуваної постанови є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Сам по собі незначний розмір матеріальної шкоди або відсутність істотних пошкоджень транспортного засобу чи об`єкта дорожньої інфраструктури не виключає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки обов`язковою ознакою такого правопорушення є факт порушення вимог ПДР України, що призвів до пошкодження майна, незалежно від ступеня цього пошкодження. Вчинення наїзду на стовп свідчить про недотримання водієм вимог безпечного керування транспортним засобом, а отже твердження про відсутність порушення безпеки дорожнього руху є необґрунтованим.

Посилання апелянта на «грубу помилку», а не порушення ПДР України, є юридично некоректним, оскільки будь-яка помилка водія, що виразилася у недотриманні вимог ПДР України та спричинила настання наслідків у вигляді пошкодження майна, утворює склад адміністративного правопорушення. Мотиви дій водія, зокрема намір звільнити проїзд для інших транспортних засобів, не звільняють його від обов`язку діяти з дотриманням вимог ПДР України та не звільняють його від адміністративної відповідальності. Визнання вини, щире каяття, позитивна характеристика особи, відсутність попередніх притягнень до відповідальності, а також проходження військової служби й участь у бойових діях можуть бути враховані судом виключно як обставини, що пом`якшують відповідальність, однак самі по собі не є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Кінаша Д.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.