Справа № 944/357/25
Провадження №3/944/570/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П., з участю представника особи що притягується до адміністративної відповідальності адвоката Карпуся О.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 об 11год. 50хв. 19 січня 2025 року по вулиці Т.Шевченка, 15 у с.Глиниці Яворівського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «Toyota Camry» з номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, почервоніння шкірного покриву обличчя), однак, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому заперечив. Просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, оскільки він об 11год. 50хв. 19 січня 2025 року по вулиці Т.Шевченка, 15 у с.Глиниці Яворівського району Львівської області, не керував транспортним засобом марки «Toyota Camry» з номерним знаком НОМЕР_1 . Автомобіль який належить йому та його дружині був припаркований біля магазину, він лише підкручував сидіння та прибирав в автомобілі, в той час коли приїхали працівники поліції. У його дружини також є посвідчення водія. Вищевказаним автомобілем керувала його дружина, однак, втой час коли приїхали працівники поліції, в автомобілі її не було, вона перебувала в магазині. Чому дружина не вийшла із магазину і ненадала пояснень працівникам поліції коли вони складали протокол, йому не відомо. Вважає що працівники поліції мали до нього упереджене ставлення. Так, дійсно він повідомив їх що на передодні вечером вживав алкоголь, та те що лише сидів в автомобілі, а не їхав, але йому не повірили. Пройти огляд на стан сп`яніння відмовився, бо не керував автомобілем. Дій працівників поліції не оскаржував.

Адвокат Карпусь О.М., який виступає в інтересах ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав скероване на адресу суду клопотання, в якому просить закрити адміністративне провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

В обгрунтування клопотання покликався на те, що з відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається лише факт знаходження ОСОБА_1 біля автомобіля, який припаркований на прилеглій до магазину території з заглушеним двигуном, відкритими дверям та кришкою багажника.

Також, з відеозапису слідує що працівник поліції плутається у версіях розвитку подій, одного разу каже, що ОСОБА_1 , побачивши поліцейський автомобіль, різко зупинився, іншого разу говорить, що ОСОБА_1 вийшов з магазину та присів в автомобіль.

Відповідно до 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами тих же ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Враховуючи вимоги ПДР України у ОСОБА_1 не було жодного обов`язку проходити медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки не має достатніх та допустимих доказів стверджувати, що він був водієм.

Об`єктивних доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 працівниками поліції надано не було, крім рапорта старшого інспектора Стень П.Я.

Однак, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі №524/4668/17, зважаючи на те, що він є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. Таке ж рішення прийняв Верховний суд у справі №524/5741/16-а.

Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. З чого слід прийти до висновку, що працівник поліції не може бути свідком у справі де ним складався протокол про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не може займати нейтральне становище та у нього наявна юридична зацікавленість у вирішенні справи.

Також на відеозаписі видно, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції на місці де відбувався відеозапис, що він не був водієм.

Таким чином, перебування особи, навіть перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поруч з транспортним засобом, який не є в стані руху, а знаходиться в нерухомому стані не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Із долученої працівниками поліції до матеріалів справи про вчинення адміністративного, правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, постанови про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 ПДР України, однак, він не керував вказаним автомобілем, а відтак не порушив вимог ч.5 ст.121КУпАП.

Вищевказане встановлено рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19.05.2025 вищевказану постанову було скасовано, як протиправну, відповідно вказана постанова не може бути підтвердженням керування ОСОБА_1 автомобілем чи законності подальших дій працівників поліції.

Звертає увагу на те, що уповноваженою особою на складання протоколу не додано також безперервного відеозапису з нагрудної камери. Це свідчить про те, що відеозапис змінювався (коригувався) особою, яка копіювала відеозапис на диск, або працівник поліції, який здійснював фіксацію примусово виключив відеореєстратор, що прямо заборонено Інструкцією.

Працівниками поліції не роз`яснено право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на право скористатися правовою допомогою і відповідно не з`ясовано необхідність у наданні йому правової допомоги.

Заслухавши пояснення адвоката Карпусь О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, слід прийти до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст.245 КУпАП зокрема є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами".

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП передбачена у зв`язку керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно абз.1 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України № 114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 року).

Відповідно до абз.4 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, що для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.03.2025року, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3890290 від 19 січня 2025року, рапортом старшого інспектора ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області П.Я.Стень з якого слідує що близько 19год 45хв 19.01.2025 під час патрулювання ним спільно з працівником поліції ОСОБА_2 по вулиці Т.Шевченка, 15 у с.Глиниці Яворівського району Львівської області, було зупинено транспортний засіб марки «Toyota Camry» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 який був не пристебнутий ремнем, з ознаками алкогольного сп`яніння(різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, почервоніння шкірного покриву обличчя), та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній категорично відмовився, посвідчення водія не надав, відеозаписом на DVD-R диску, з якого слідує що працівник поліції наголошує ОСОБА_1 проте, що саме він керував вищевказаним автомобілем, та побачивши автомобіль працівників поліції, різко зупинив свій автомобіль та вийшов з нього, однак він розвертається і йде від них, дружини яка б могла підтвердити це чи спростувати до автомобіля не кличе, та в продовж відео така не появляється. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився категорично, оскільки напередодні вечером вживав алкоголь.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він відмовився на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та в медичному закладі.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що і стало підставою для складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки інших осіб окрім нього в автомобілі та біля нього не було.

Суддя звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу за ч.1ст.130КУпАП. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Суддя відхиляє покликання адвоката, нате, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19.05.2025 яким скасовано постанову від 19.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1.ст.126КУпАП, та встановлено, що останній не керував вказаним автомобілем, а відтак не порушив вимог ч.5 ст.121КУпАП, оскільки як вбачається із вищевказаного рішення, суду не було надано працівниками поліції доказів які б підтверджували що ОСОБА_1 був не престебнутий ремнем безпеки. тобто в даному рішенні жодним чином не зазначено проте, що постанову від 19.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1.ст.126КУпАП, скасовано, оскільки останній не керував вказаним автомобілем.Також, і в обгрунтуванні самих позовних вимог, позивач жодним чином не зауважує що не керував вищевказаним автомобілем, а лише те, що був позбавлений права на захист.

Що стосується долучиних письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , яка являється дружиною особи що притягується до адмінвідповідальності, наданих адвокатом, проте, що остання перебувала за кермом даного автомобіля, однак вийшла в магазин коли приїхали працівники поліції, то суддя не може такі брати до уваги, оскільки безпосередньо свідок не був допитаний в судовому засіданні, про кримінальну відповідальність повідомлений не був. Крім цього, остання не надавала і працівникам поліції жодних пояснень, відтак такі не можуть бути належним та допустимим доказом.

З урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку що клопотання адвоката про закриття провадження, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, подане з метою уникнення ОСОБА_4 адмінстягнення за вчинення ним адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Обираючи ОСОБА_1 міру адміністративного стягнення, враховую обставини справи, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, його ставлення до вчиненого та ступінь його вини.

З врахуванням вищенаведеного приходжу до переконання, що до правопорушника ОСОБА_1 доцільним буде обрати стягнення в межах санкції статті, за якою він притягається до адміністративної відповідальності, а саме, застосувати стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Вважаю, що дане стягнення буде достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями станом на 01.01.2025 року встановлена ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто стягненню підлягає судовий збір в розмірі 605грн. 60коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.23-24, 268, 283-284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одної тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шісот п`ять) грн. 60коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

Строк виконання постанови протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили .

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений постановою КМ України.

СУДДЯ: ШВЕД Н.П.