Справа № 358/119/25 Провадження № 3/358/107/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., за участю захисника адвоката Шапошника Є.В., розглянув справу, яка надійшла з ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, мешкає: АДРЕСА_1 ,-

-за ч.2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18.01.2025 серії ЕПР1 № 224321, 18.01.2025 о 17:03 в м.Богуслав по вул.Острів ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме на нагрудний персональний відеореєстратор MotorolaVB-400 номер 844630. Вказані дії вчинені повторно протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП постановою Таращанського районного суду Київської області від 14.11.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився з невідомої причини, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Попри те, що особа не отримала або ухилилася від отримання судової повістки, її право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Таким чином, особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16.

Крім того, в судовому засіданні приймає участь захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Шапошник Є.В.

В судовому засіданні захисник заявив клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Свою позицію обґрунтував тим, що при оформленні матеріалів у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, співробітниками поліції в порушення п.4 Розділу 7 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв.наказом МВС №1395 від 07.11.2015, не складено та не долучено до справи довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення. Крім того зазначив, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення була оскаржена до суду апеляційної інстанції 02.12.2024. До теперішнього часу в реєстрі відсутні відомості про наслідки розгляду апеляційної скарги. В даній справі ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення повторно із датою вчинення 18.01.2025. Однак, оскільки на постанову суду першої інстанції 02.12.2024 було подано апеляційну скаргу, постанова суду першої інстанції не набрала законної сили, тому ознака повторності в діях ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд, вислухав клопотання захисника, дослідив матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст.130 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст. 130 КУпАП, повторним вважається порушення, якщо воно вчинене протягом року з моменту набрання чинності постанови суду, якою особу було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, для притягнення до адмністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП підлягає встановленню, також, факт набрання чинності постанови суду за ч.1 ст.130 КпАП.

За матеріалами даної справи встановлено, що постановою Таращанського районного суду Київської області від 14.11.2024 у справі № 379/1060/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В матеріалах справи наявний примірник вказаної постанови, який є роздруківкою з ЄДРСР, та з якого вбачається, що у справі наявна позначка про набрання постанови законної сили 26.11.2024.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність в матеріалах справи довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, що є порушення п.4 Розділу 7 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв.наказом МВС №1395 від 07.11.2015, суд зазначає, що відсутність вказаної довідки не є безумовною підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки суд не позбавлений можливості перевірити вказану інформацію шляхом застосування опції повного доступу до ЄДРСР.

Разом із тим слід зазначити наступне.

14.11.2024 постановою Таращанського районного суду Київської області у справі № 379/1060/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

02.12.2024 справу було направлено до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги захисника, що підтверджується листом Таращанського районного суду Київської області від 28.10.2025 № 379/1060/24/6315/2025.

10.12.2024 визначено склад суду в суді апеляційної інстанції, що підтверджується інформаційною довідкою з сайту Судової влади від 12.12.2025 та визначено дату судового розгляду 11.04.2025.

18.01.2025 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР1 № 224321 за ч.2 ст.130 КУпАП, який є предметом розгляду у даній справі, тобто протокол було складено після направлення до суду апеляційної інстанції справи у відношенні нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

В даному випадку позначка про набрання постановою законної сили не була відкорегована працівником суду.

На переконання суду, в даному випадку підлягає застосуванню принцип, який закріплює, що держава повинна діяти: своєчасно; передбачувано; чесно; у межах закону.

Разом із тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності» при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Підсумовуючи зазначене вище в Рішенні ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року), закріплено наступне:

-державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права,

-на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси

-Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

За обставинами цієї справи встановлено, що має місце прогалина у правовому регулюванні роботи з ЄДРСР, оскільки після отримання апеляційної скарги, залишення позначки в ЄДРСР «рішення набрало законної сили» не відповідає дійсним обставинам.

Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах, затв.наказом ДСА України від 20.08.2019 № 814 та інструкції користувача КП Д-3, яка забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в суді, не містять алгоритму дій уповноваженого співробітника суду в разі надходження апеляційної скарги на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення після проставлення позначки про набрання постановою законної сили.

Разом із тим, згідно ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Слід також зазначити, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).

Вказане, на переконання суду, свідчить про те, що станом на 18.01.2025 в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку із оскарженням постанови від 14.11.2025.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 невірно кваліфіковано за ч. 2 ст.130 КУпАП, оскільки постанова про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП оскаржена в апеляційному порядку, у зв`язку із чим не набрала законної сили.

Разом із тим, суд не вправі перекваліфікувати дії ОСОБА_1 та визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за іншою частиною.

У зв`язку з викладеними обставинами, справа підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ч. 2 ст. 130, ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 2, 4 ст. 266, ст. 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі у відношенні ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець