Провадження 3/362/3423/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2025 року місто Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець Збройних Сил України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП

встановив:

Відпoвіднo дo прoтoкoлу серії ЕПР 1 № 486187 від 17.10.2025, 15.10.2025 об 17:10 год. на а/д М-05 «Київ - Одеса» 40 км. + 950 м., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення п. п. 10.1 10.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та під час виникнення маневру перестроювання з правої смуги на ліву створив для водія автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , який рухався по лівій смузі для руху аварійну ситуацію, а саме змусив водія ОСОБА_2 різко знизити швидкість руху, що під час екстреного гальмування автомобіля Audi A6 призвело до заносу та наїзду ним на дорожнє огородження, а саме металевий колесо відбійник. Внаслідок ДТП завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки.

Крім того, відпoвіднo дo прoтoкoлу серії ЕПР 1 № 486199 від 17.10.2025, 15.10.2025 об 17:10 год. на а/д М-05 «Київ - Одеса» 40 км. + 950 м., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення правил п. 2.10а ПДР України, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП.

У судовому засіданні 11.12.2025 ОСОБА_1 категорично заперечив свою винуватість у скоєнні цих правопорушень і пояснив, що дійсно того вечора він керував автомобілем у вказаному у протоколі місці та час. Він рухався в потоці по правій смузі, попереду нього маловантажний автомобіль почав зменшувати швидкість. Він, ОСОБА_1 , переконавшись у безпечності маневру, здійснив перестроювання у ліву смугу для руху. Виконав маневр обгону цього маловантажного автомобіля та продовжив рух. Жодних ДТП не вчиняв. Запевнив, що навіть не знав, що в той час сталась ДТП позаду нього, про те, що це сталось він дізнався згодом від працівників поліції. Наголосив, що оскільки учасником ДТП не був, то і місце пригоди не залишав. Просив суд викликати іншого учасника пригоди для встановлення об`єктивної істини у справі.

У судове засідання 19.12.2025 ОСОБА_1 не прибув.

Інший учасник ДТП, ОСОБА_2 , у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді даної справи, дійшов до висновку про таке.

Щодо протоколу ЕПР 1 № 486187 від 17.10.2025 за ст. 124 КУпАП.

Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

П. 1.5 ПДР України вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно п. 10.3 ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Так, з матеріалів справи, зокрема схеми дорожньо-транспортної пригоди від 15.10.2025, підписаної ОСОБА_2 , його письмових пояснень вбачається, що він рухався по а/д М-05 «Київ - Одеса» у лівій смузі, випереджаючи транспортні засоби, які рухались у правій смузі. Несподівано для нього автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив маневр перестроювання на його смугу, чим змусив його різко знизити швидкість, що призвело до заносу з зіткненням його автомобіля з металевим колесовідбійиком. Автомобіль Mitsubishi Pajero поїхав далі.

Беручи до уваги наведені положення Правил дорожнього руху, обставини цієї справи, фактичні відомості, які викладені у протоколі, кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а також вивчивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає недоведеною у даному випадку винуватість ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Щодо протоколу серії ЕПР 1 № 486199 від 17.10.2025 за ст.. 122-4 КУпАП.

Диспозиція статті 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 2.10а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Аналізом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, встановлено обов`язковість наявності двох взаємопов`язаних умов, які визначають подію: 1) дорожньо-транспортної пригоди; 2) доведеність обставин залишення водієм, причетним до її виникнення, місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до діяння і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, тобто особа, яка залишає місце ДТП, повинна в цей момент усвідомлювати що за її участю сталася ДТП і що вона (керований нею т/з) будь-яким чином причетна (-ий) до вказаної ДТП.

Як уже зазначено вище доказів вчинення ОСОБА_1 ДПТ суду не надано та не встановлено, відтак відсутні підстави до притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, оскільки вчинення цього правопорушення є похідним від встановлення вини правопорушника ОСОБА_1 за вчинення ДТП, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 Рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року та інші), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, дослідивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до висновку про недоведеність у даному випадку вини ОСОБА_1 , за ст.124 та ст. 122-4 КУпАП за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 cт. 247 КУпAП за вiдсутністю подiї і cкладу aдміністративного прaвопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 247, 251-252, 283-284, 294 КУпАП, суд

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи за № 357/17845/25 (провадження № 3/362/3423/25) та № 362/9483/25 (провадження № 3/362/3424/25) про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП і ст. 124 КУпАП, присвоїти об`єднаній справі № 357/17845/25.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.М. Дорошенко