КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5850/2025
Справа № 362/7559/24
Головуючий в суді І інстанції Сухарева О.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши клопотання захисника Савюк Кристини Олександрівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 20 листопада 2025 року захисник Савюк К.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій порушила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що у даній справі строк апеляційного оскарження було фактично дотримано, оскільки захисником ОСОБА_1. апеляційна скарга була подана своєчасно, проте апеляційний суд відмовив у її задоволенні з формальних підстав - через відсутність копії договору про надання правової допомоги у матеріалах саме апеляційної інстанції, хоча такий договір був у матеріалах першої інстанції.

Таким чином, апелянт і його захисник не пропустили строк умисно чи з власної необачності, натомість позбавлення особи права на перегляд судового рішення по суті відбулося з підстав, які не залежать від волі особи, і це становить надмірний формалізм, що суперечить вимогам справедливого судового розгляду.

Наводила зміст ст. 59 Конституції України щодо права особи на професійну правничу допомогу, яке також гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективний доступ до суду, право бути вислуханим та право на захист.

Посилалася на судову практику ЄСПЛ у справі Bellet v. France, Delcourt v. Belgium, Sovtransavto Holding v. Ukraine, вказувала, що право на доступ до суду має бути не декларативним, а реальним і ефективним, будь-які процесуальні формальності не можуть обмежувати сутність цього права настільки, щоб особа була позбавлена можливості домогтися судового перегляду своєї справи.

Наголошувала, що апелянт у даному випадку є особою, яка фактично опинилася у становищі, коли її права на захист були повністю нівельовані через технічну обставину, яка не залежала від нього, така ситуація є очевидним порушенням принципу верховенства права і прямо суперечить ст. 7 КУпАП, яка вимагає суворого дотримання законності у провадженні у справах про адміністративні правопорушення.

Вважала, що навіть якби строк і вважався формально пропущеним, хоча підстав для цього фактично немає, він підлягає поновленню як з огляду на поважність причин, так і виходячи із засад справедливого судочинства, закріплених у Конституції України та Конвенції.

На підставі вищевикладеного просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року, визнавши причину поважною.

В судове засідання 22 грудня 2025 року захисник Савюк К.О. на відеоконференцзв`язок не вийшла, в зв`язку з чим розгляд справи проведено у її відсутності.

Апеляційний суд приходить до висновку про повернення апеляційної скарги захисника Савюк К.О., виходячи з наступного

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Вперше апеляційну скаргу на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року було подано захисником ОСОБА_1 - адвокатом Савюк К.О. 26 червня 2025 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу захисника Савюк К.О. на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року повернуто особі, яка її подала, з підстав ненадання належних документів на підтвердження її повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 , зокрема, до апеляційної скарги не долучено витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження її прав на вчинення окремих дій як захисника ОСОБА_1

21 липня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року, у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1. про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що в апеляційній скарзі не наведено обставин, які свідчать про обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто, не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк, а також не надано будь-яких доказів поважності причин пропуску такого строку, які б об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 оскаржити постанову судді в апеляційному порядку у встановлений законом строк.

20 серпня 2025 року захисником Савюк К.О. було подано нову апеляційну скаргу на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника Савюк К.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що Савюк К.О. не наведено обґрунтованих обставин, які свідчать про обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто, не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

25 вересня 2025 року захисник Савюк К.О. повторно звернулась до суду першої інстанції із апеляційної скаргою, в якій просила визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року.

Посилалася на те, що у даній справі строк апеляційного оскарження було фактично дотримано, оскільки захисником ОСОБА_1. апеляційна скарга була подана своєчасно, проте апеляційний суд відмовив у її задоволенні з формальних підстав - через відсутність копії договору про надання правової допомоги у матеріалах саме апеляційної інстанції, хоча такий договір був у матеріалах першої інстанції.

Таким чином, апелянт і його захисник не пропустили строк умисно чи з власної необачності, натомість позбавлення особи права на перегляд судового рішення по суті відбулося з підстав, які не залежать від волі особи, і це становить надмірний формалізм, що суперечить вимогам справедливого судового розгляду.

Наводила зміст ст. 59 Конституції України щодо права особи на професійну правничу допомогу, яке також гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективний доступ до суду, право бути вислуханим та право на захист.

Посилалася на судову практику ЄСПЛ у справі Bellet v. France, Delcourt v. Belgium, Sovtransavto Holding v. Ukraine, вказувала, що право на доступ до суду має бути не декларативним, а реальним і ефективним, будь-які процесуальні формальності не можуть обмежувати сутність цього права настільки, щоб особа була позбавлена можливості домогтися судового перегляду своєї справи.

Наголошувала, що апелянт у даному випадку є особою, яка фактично опинилася у становищі, коли її права на захист були повністю нівельовані через технічну обставину, яка не залежала від нього, така ситуація є очевидним порушенням принципу верховенства права і прямо суперечить ст. 7 КУпАП, яка вимагає суворого дотримання законності у провадженні у справах про адміністративні правопорушення.

Вважала, що навіть якби строк і вважався формально пропущеним, хоча підстав для цього фактично немає, він підлягає поновленню як з огляду на поважність причин, так і виходячи із засад справедливого судочинства, закріплених у Конституції України та Конвенції.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника Савюк К.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що будь-яких об`єктивних перешкод для реалізації свого права на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, а в подальшому і оскарження прийнятої судом постанови в строки, визначені ст. 294 КУпАП, ні адвокат Савюк К.О., ні ОСОБА_1 не мали.

Доводи захисника, що апеляційний суд відмовив у задоволенні з формальних підстав через відсутність копії договору про надання правової допомоги у матеріалах саме апеляційної інстанції, хоча такий договір був в матеріалах першої інстанції, суд апеляційної інстанції у постанові від 14 жовтня 2025 року не прийняв до уваги, оскільки матеріали справи не містять витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження її прав на вчинення окремих дій як захисника ОСОБА_1 .

Доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення, чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційному суду не надано.

Враховуючи відсутність доказів існування істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги, Київський апеляційний суд у постанові від 14 жовтня 2025 року дійшов висновку, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Таким чином, у зв`язку з неодноразовими зверненнями особисто ОСОБА_1 та його захисника з апеляційними скаргами на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року постановами Київського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, 17 вересня 2025 року та 14 жовтня 2025 року відмовлено останнім у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційні скарги скаржникам. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що строк на апеляційне оскарження пропущено та відсутні поважні причини пропуску зазначеного строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Отже, звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, захисник Савюк К.О. не звернула уваги, що чинним КУпАП не передбачено можливості повторного звернення до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, що вже вирішені судом.

Повторна оцінка вказаних доводів буде порушенням принципу остаточності рішення «res judicata» (п.1 ст.44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п. 51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що постановами Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року, 07 серпня 2025 року, 17 вересня 2025 року та 14 жовтня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 та його захиснику у поновленні строку на апеляційне оскарження та визнано неповажними причини пропуску зазначеного строку, які є тотожними з викладеними в даній апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу повернути скаржнику, як таку, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, в поновленні якого судом вже було відмовлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.