Справа № 304/2242/25 Провадження № 3/304/1148/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

за ч. 1 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 о 12.50 год 17 вересня 2025 року був виявлений та затриманий в межах контрольованого прикордонного району уповноваженими посадовими особами НОМЕР_1 прикордонного загону на околиці населеного пункту Перечин Ужгородського району Закарпатської області під час спроби незаконного перетину Державного кордону України у пішому порядку поза встановленим пунктом пропуску на відстані близько 5 000 м до державного кордону в районі 202 прикордонного знаку, та під час затримання вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України, не виконавши неодноразово повторювану законну вимогу зупинитися і вдався до втечі, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04 листопада 1991 року, ч. 2 ст. 23, 34 Закону України «Про державну прикордонну службу України», за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надіслання повідомлення у додаток «Viber» на зазначений ним у відповідній заяві номер телефону, причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. При цьому у матеріалах протоколу міститься заява ОСОБА_1 про те, що він повідомлений про розгляд справи судом та просить розглянути справу без його участі, свою вину визнає.

Відтак, з огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).

Встановлено, що вина ОСОБА_1 стверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 009362Е та ЗхРУ № 009367Е від 17 вересня 2025 року, протоколом про адміністративне затримання та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 17 вересня 2025 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 06 січня 2025 року, в яких останній вказує про намір незаконно перетнути державний кордон, а також рапортом офіцера ОРГ О.Бакуна від 17 вересня 2025 року та схемою затримання громадянина України.

Наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Стаття 23 КУпАП визначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності за скоєне правопорушення і застосовується не тільки з метою виховання особи, яка його вчинила, а й з метою загальної та спеціальної превенції.

Так, виходячи зі змісту санкцій ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП найбільш серйозним з правопорушень, вчинених ОСОБА_1 слід вважати адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, як таке, за вчинення якого передбачено стягнення у виді більшого розміру штрафу (оскільки обидві санкції передбачають стягнення у виді адміністративного арешту на строк до п`ятнадцяти діб).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає найсуворіше адміністративне стягнення серед санкцій частин статей, за якими ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, тому суддя вважає, що стягнення обиратиметься в межах санкції вказаної частини статті, що буде достатнім для досягнення мети, передбаченої ст. 1, 23 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, а також характер, кількість та вид вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, суддя вважає за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції частини 1 статті 204-1 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчинених правопорушень, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

При цьому оскільки дослідженням матеріалів справи встановлено, що вилучені від ОСОБА_1 за протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 17 вересня 2025 року речі та документи були повернуті йому за розсудом працівників прикордонної служби при звільненні, через що суддя вважає, що такі не були знаряддями і засобами вчинення даного правопорушення, а відтак прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 слід застосувати тільки основне стягнення у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у вигляді конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2025 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» складає 605,60 грн.

Керуючись ст. 33, 36, 40-1, 283, 284, 298, 301 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП і на підставі ч. 2 ст. 36 цього Кодексу накласти адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Суддя:Ганько І. І.