СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/8175/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2025 до Святошинського районного суду міста Києва надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зі змісту протоколу серії ЕПР1 №473768 від 05.10.2025 вбачається, що 05.10.2025 о 00 год. 12 хв. по пр-т. Берестейському, 121-Д, у м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Тoyota Sequoia, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер або у чергового лікаря-нарколога водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що встановлена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 , будучи своєчасно та належним чином сповіщеним, не прибув, жодних клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не направляв.

Суддя звертає увагу, що згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Водночас, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був завчасно та належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до початку розгляду не проінформував суд про причини своєї неявки та не надав суду доказів її поважності, беручи до уваги, що судом вжито достатніх та вичерпних заходів для забезпечення участі особи у розгляді складеного щодо неї протоколу, а також, що ст. 268 КУпАП участь особи при розгляді справи за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою, суддя вважає за можливе розглянути адміністративний протокол серії ЕПР1 №473768 від 05.10.2025 без участі ОСОБА_1 .

Адвокат Натальчук В.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , у ході розгляду справи підтримала клопотання адвоката Кравченко В.В. про закриття провадження щодо ОСОБА_1 , яке обґрунтоване тим, що дії працівників поліції під час складення адміністративного матеріалу відносно довірителя були упереджені, а сам протокол є необґрунтованим, незаконним, та таким, що ґрунтується на недопустимих доказах, які отримані з істотним порушенням вимог закону.

По-перше, працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , що суперечить вимогам Закону України «Про Національну поліцію».

По-друге, фіксування зупинки автомобіля та факту ймовірного керування транспортним засобом здійснено поліцейськими із порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС №1026 від 18.12.2008 року. На долученому до протоколу відеозаписі вбачається, що після приїзду патрульних на місці зупинки були вже інші працівники поліції, які ймовірно виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, водночас, наданий суду відеозапис не містить таких даних.

По-третє, відсутні докази, які б достовірно свідчили про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, при тому, що він зазначив поліцейським, що автомобілем керував його товариш. Такі твердження були повністю проігноровані поліцейськими.

По-четверте, матеріали справи не містять відомостей про ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 .

По-п`яте, відеозапис не містить чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

По-шосте, працівники поліції скористалися необізнаністю ОСОБА_1 , не роз`яснили йому належні права та ввели в оману щодо відсутності відповідальності за не проходження огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, а долучені до нього докази не підтверджують наявність у діях останнього ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, більше того, беручи до уваги ту обставину, що 05.10.2025 близько 00 год. 12 хв. керував транспортним засобом не ОСОБА_1 , а допитаний у ході розгляду справи свідок ОСОБА_2 , адвокат просила закрити провадження щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний у ході розгляду справи свідок ОСОБА_2 повідомив суду, що працює у «оборонці» маляром, наразі проживає за адресою: АДРЕСА_2 , знає ОСОБА_1 , часто з ним спілкується. 04.10.2025 ввечері ОСОБА_1 зателефонував йому та попросив проїхати на місце ДТП, в яке потрапив його родич. Враховуючи, що ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння, він попросив його відвезти на місце ДТП. На таку пропозицію він погодився та на автомобілі ОСОБА_1 відвіз його у вказане місце. Повертаючись додому, автомобіль ОСОБА_1 зупинили працівники патрульної поліції, оскільки вже була комендантська година. Враховуючи, що він не мав відстрочки від проходження військової служби, думаючи, що його зупиняють працівники ТЦК, злякавшись, зупинив транспортний засіб та вибіг із автомобіля, залишивши у ньому ОСОБА_1 . Дійшовши до ст. м. «Житомирська», він побачив таксі, на якому поїхав додому. Під час оформлення працівниками патрульної поліції матеріалів стосовно ОСОБА_1 , він не повертався на місце зупинки автомобіля.

Суддя, вислухавши пояснення учасників справи, ретельно дослідивши надані суду докази, а також вивчивши матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, ст. 280 КУпАП закріплює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

У свою чергу, винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Насамперед слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №473768 від 05.10.2025 та додатки до нього загалом складені у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а отже, відповідають вимогам діючого законодавства. Відтак, доводи адвоката Кравченко В.В. викладені у клопотанні про закриття провадження та підтримані адвокатом Натальчук В.В. у ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження в цій частині.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, оформлення результатів такого огляду регулюються Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року №1452/735, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до розділу 3 Інструкції №1452/735 за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними поліцейськими та наданими суду доказами в їх сукупності: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №473768 від 05.10.2025, складеного стосовно ОСОБА_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують уваги та швидкість реакції від 05.10.2025, виданим ОСОБА_1 , відповідно до якого огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у КМНКЛ «Соціотерапія» не проводився, оскільки водій відмовився від проходження огляду; відеозаписом із нагрудних камер працівників патрульної поліції БК 477756.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Надані суду докази, дослідженні у ході судового розгляду справи, узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно ОСОБА_1 .

Враховуючи, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а отже, відмова водія від проходження, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського в установленому порядку такого огляду, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №473768 від 05.10.2025, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Отже, вищевикладене у сукупності свідчить про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова ОСОБА_1 , який 05.10.2025 о 00 год. 12 хв. по пр-т. Берестейському, 121-Д, у м. Києві керував транспортним засобом Тoyota Sequoia, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, при цьому, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер або у чергового лікаря-нарколога.

Таким чином, у ході розгляду справи достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.

Щодо заявленого стороною захисту клопотання про закриття провадження щодо ОСОБА_1 суддя звертає увагу на таке.

Дійсно, долучений до протоколу відеозапис із нагрудних камер працівників патрульної поліції не містить відомостей про причину зупинки транспортного засобу, який керував ОСОБА_1 , однак, аналізуючи диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, можна дійти висновку, що причини зупинки транспортного засобу не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а зазначена обставина не дає підстави стверджувати про порушення поліцейськими порядку проведення огляду особи на стан сп`яніння або відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого діяння.

Як вказує у своєму клопотанні адвокат Кравченко В.В., відеодокази, долучені до протоколу, є одним із доказів, на підставі яких суддя доходить висновку про наявність або відсутність у діях особи складу конкретного адміністративного правопорушення. І хоча до протоколу, складеного щодо ОСОБА_1 , не долучено відеозапису із нагрудних камер працівників поліції, на яких би було зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , водночас, встановити даний факт можна на підставі сукупності інших доказів. Зокрема, суддя звертає увагу на ту обставину, що зафіксована на відеозаписі поведінка ОСОБА_1 - щодо намагання «вирішити» питання на місці (двічі пропонував поліцейським відійти та «поговорити», за що отримав відповідне зауваження та був попереджений про кримінальну відповідальність), свідчить про бажання останнього уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, що викликано розумінням наслідків керування транспортним засобом у стані сп`яніння і суворості покарання, а також є проявом низького рівня правосвідомості ОСОБА_1 .

Слід також зазначити, що обов`язок надання відеодоказу поліцейськими стосується лише відеофіксації відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так само суддя не бере до уваги твердження адвоката про те, що транспортним засобом керував не ОСОБА_1 , а його товариш - допитаний у ході розгляду справи свідок ОСОБА_2 . Суддя критично ставиться до показів свідка ОСОБА_2 про керування ним 05.10.2025 транспортним засобом Тoyota Sequoia, д.н.з. НОМЕР_2 . Так, останній зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У судовому засіданні 26.11.2025 адвоката Натальчук В.В., заявляючи клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_2 , просила скерувати на адресу його проживання повістку про виклику до суду (клопотання оформлено письмово із зазначенням адреси проживання свідка). Судом здійснено такий виклик, однак, судова повістка про виклик ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 08.12.2025, повернулася до суду неотриманою, а причиною цього стала відсутність адресата за вказаною адресою. У той же час, дійсною адресою реєстрації місця проживання вказаного свідка є АДРЕСА_3 . Дана обставина підтверджує позицію суду про те, що версія про керування транспортним засобом іншою особою є лише позицією сторони захисту, спрямованою на уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Більше того, суддя зауважує, що у своїх показах свідок зазначив, що працівники патрульної поліції зупинили їх автомобіль, після чого він раптово вибіг з нього та побіг у невідомому напрямку. За таких тверджень постає логічне питання: чому працівники поліції, бачачи, що фактично водій автомобіля побіг - ініціювали процес перевірки на стан сп`яніння пасажира транспортного засобу ОСОБА_1 . У той же час, ОСОБА_1 у ході спілкування із поліцейськими не намагався надати патрульним жодних даних про особу, яка дійсно керувала транспортним засобом, аби не бути притягнутим до адміністративної відповідальності за діяння, якого він фактично, на його переконання, не вчиняв. За таких обставин, суддя доходить висновку про те, що покази свідка, надані у ході розгляду справи, є неправдивими, а тому не бере їх до уваги.

У той же час, суддя, ретельно проаналізувавши долучений до протоколу відеозапис, звертає увагу, що ОСОБА_1 у ході складення адміністративних матеріалів було висловлено такі твердження: «…поїхав, помог, ще й влип…», «…я приїхав сюда…», «…у вас же є дтп, це не те, що я там мотався по городу чи привишав швидкість…». Сукупність даних факторів - бажання вирішити питання шляхом надання поліцейським неправомірної вигоди, аби вони не складали протокол на нього, відсутність на місці події інших осіб (крім ОСОБА_1 та працівників поліції), фактичне прийняття останнім факту складення стосовно нього протоколу та відсутність будь-яких заперечень з цього приводу, дозволяють суду стверджувати, що автомобілем Тoyota Sequoia, д.н.з. НОМЕР_2 , 05.10.2025 о 00 год. 12 хв. по пр-т. Берестейському, 121-Д, у м. Києві керував саме ОСОБА_1 .

Окремо суддя зауважує на помилковості тверджень адвоката щодо відсутності реакції працівників поліції на висловлене ОСОБА_1 твердження про те, що автомобілем керував не він, а його товариш. Поліцейський перепитав у ОСОБА_1 чи дійсно не він керував, на що отримав саркастичну відповідь ОСОБА_1 : «… ну канєшно…», однак відразу почав натякати поліцейським на бажання надати їм неправомірну вигоду. Така суперечлива поведінка ОСОБА_1 підтверджує його бажання відвернути негативні наслідки, які чекали на останнього у зв`язку з керуванням ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та виявлення даного факту працівниками патрульної поліції.

Доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та їх належна фіксація працівниками патрульної поліції суддя вважає помилковими, оскільки на початку відеозапису вбачається, як перший екіпаж, котрий і здійснив зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , називає ОСОБА_1 , виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння: а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови, після чого поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився. Далі на відеозаписі зафіксовано, що прибулий екіпаж з приладом Драгер продовжує розмову із ОСОБА_1 , а перший залишає місце зупинки ОСОБА_1 . При цьому, поліцейські не надавали другому (прибулому) екіпажу жодної інформації про те, що за кермом перебував не ОСОБА_1 , а, ймовірно, інша особа, яка вибігла з автомобіля та побігла у невідомому напрямку, що також може свідчити про відсутність такої особи на момент зупинки автомобіля.

Більше того, проаналізувавши поведінку ОСОБА_1 , зафіксовану на відеозаписі, суддя вважає дійсним наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі, а саме - порушення мови та координації рухів. У ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 часто заговорюється, мова сповільнена, що є проявом алкогольного сп`яніння.

Також суддя не бере до уваги твердження сторони захисту про відсутність на відеозаписі чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладу у лікаря-нарколога, оскільки на відео зафіксовано, як поліцейський, з`ясувавши, що ОСОБА_1 не бажає проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, запропонував проїхати до лікаря-нарколога. У свою чергу, ОСОБА_1 , як на причину відмови, послався на наявність у нього родини, яка чекає його вдома, та пізній час (вже була комендантська година), а також запропонував поліцейським пройти огляд завтра. Працівник патрульної поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що огляд у медичному закладі повинен проводитися відразу після висловлення такої пропозиції працівником поліції, а тому йому слід проїхати до медичного закладу зараз. На повторну пропозицію поліцейського пройти огляд ОСОБА_1 відповів чіткою відмовою: «… значить тоді відмовляюся…». Після цього поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Недостовірними є також викладені у клопотанні обставини щодо введення працівниками поліції в оману ОСОБА_1 стосовно відсутності наслідків за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а також щодо не роз`яснення належних йому прав. Так, на відеозаписі зафіксовано, що після складення протоколу у ході ознайомлення ОСОБА_1 з його змістом поліцейським оголошено та доведено до відома ОСОБА_1 належні йому відповідно до ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України права, а також наголошено на неможливості подальшого керування транспортним засобом у зв`язку з відстороненням ОСОБА_1 на 24 години від керування транспортними засобами. Водночас, долучений до протоколу відеозапис не містить жодних висловлювань поліцейського про те, що у разі відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, він не матиме жодних наслідків, у тому числі й у формі складеного протоколу за ст. 130 КУпАП, про наслідки оформлення матеріалів не питав у поліцейських і сам ОСОБА_1 .

Проаналізувавши доводи сторони захисту, надавши їм відповідну оцінку, суддя вважає, що висловлені твердження є спробою сторони захисту спотворити дійсні обставини справи, зафіксовані на долученому до протоколу відеозаписі, на якому чітко зафіксовано факт виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд водія), відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також процедуру оформлення адміністративних матеріалів із роз`ясненням останньому прав. За таких обставин суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про закриття даного провадження та вважає за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене діяння.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , його вік, характер вчиненого ним адміністративного правопорушення та наявність вини останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У ході розгляду справи обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Таким чином, враховуючи наведене, суддя доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Призначення саме такого адміністративного стягнення, на переконання судді, є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

У порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 40-1, 130, 245, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Роз`яснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянину України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя І.Ю.Єросова