Справа № 457/1442/25
провадження №3/457/635/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Львівської області Марчук В.І., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №440809 від 01.09.2025, ОСОБА_1 01.09.2025 о 21 год. 58 хв. в м.Трускавець, вул. І.Мазепи, керував транспортним засобом (електросамокатом), з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі водій відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, чим порушив п.2.5. Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні наголошував, що відмовився від проходження огляду на місці однак виявляв бажання пройти такий огляд в медичному закладі, однак працівниками поліції це не було взято до уваги. Тому внаслідок порушення норм чинного законодавства при оформленні матеріалі та при проведенні огляду, просить закрити провадження в даній справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши доводи правопорушника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас згідно з вимогами ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст. 278 КУпАП покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дорожній рух», організація дорожнього руху в Україні здійснюється на основі єдиних правил, установлених Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджені Правила дорожнього руху (далі ПДР), які регламентують порядок дорожнього руху на всій території держави.

Згідно з пунктом 1.1 ПДР, інші нормативні акти, що регулюють окремі аспекти дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів певних видів, рух на закритих територіях тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах ПДР та не можуть їм суперечити.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України транспортний засіб це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

У Правилах окремо визначаються такі терміни як «транспортні засоби» та «механічні транспортні засоби», а розділ 2 Правил передбачає обов`язки і права водіїв саме механічних транспортних засобів. Так, якщо транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, то механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Отже, із системного тлумачення пункту 1.10 ПДР вбачається, що не всі транспортні засоби є механічними транспортними засобами. Ключовою ознакою механічного транспортного засобу є наявність двигуна (зокрема електродвигуна) визначеної потужності. Для визнання транспортного засобу механічним необхідно встановити його тип, спосіб приведення в рух та потужність двигуна.

Водночас, пункт 1.10 ПДР передбачає, що, наприклад, велосипеди є транспортними засобами, але не механічними, оскільки приводяться в рух мускульною силою людини, а особа, яка ними керує, не є водієм у розумінні ПДР.

Механічний транспортний засіб, здійснювати керування яким, тобто виконувати функції водія, є лише транспортний засіб з електричним двигуном, потужністю понад 3 кВт.

З матеріалів справи встановлено, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, тому що в протоколі серії ЕПР1 №440809 від 01.09.2025 зазначений як транспортний засіб «електросамокат», проте не зазначено відповідної марки та моделі самокату, також не надано технічних характеристик самокату, що є обов`язковою умовою для визначення цього самоката як транспортного засобу в розумінні пункту 1.10 ПДР України. Тобто, не вказано жодних ідентифікуючих ознак електросамоката, які б навали підстави вважати, що такий електросамокат є механічним транспортним засобом - марка, модель, номерний знак (за наявності), що унеможливлює перевірку судом чи повинен був ОСОБА_1 виконувати вимоги розділу ПДР, якими передбачені права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Норма ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Відповідно до п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, для цілей застосування ст. 130 КУпАП, не може братися за основу загальне визначення транспортного засобу, що наведене в п. 10.1 Правил, згідно якого транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, оскільки, виключно особи, що наділені обов`язком керування транспортним засобом із відповідним посвідченням водія певної категорії прямо підпадають під ознаки «водія», така особа керує транспортним засобом, що визначений у розділі 2 правил та несе адміністративну відповідальність заст. 130 КУпАП. Особи водії, наділені правами та мають обов`язки, які передбачені розділом 2 Правил.

Крім цього, процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно вимог Інструкції працівник поліції повинен заповнити вказане направлення до медичного закладу і у випадку, якщо водій відмовиться від його отримання чи проходження такого огляду в медичному закладі, працівник поліції повинен зазначити про це в протоколі.

У судовому засіданні було досліджено відеозапис, з якого встановлено, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відмовився, на що працівники поліції роз`яснили, що така відмова є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим, працівники поліції не запропонували водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Таким чином працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення допущено порушення, а саме не запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі з метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Працівники поліції у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 повинні були діяти у відповідності до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_2 є недоведеною поза розумним сумнівом.

Згідно приписів статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеним.

Враховуючи, що Конституцією України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, особа не може бути визнана винуватою доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, керуючись ст. 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є - своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Суддя: В. І. Марчук