П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025 Справа №607/24165/25 Провадження №3/607/8664/2025
м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Воробель Н.П., розглянувши матеріали, що надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , офіційно не працює,

за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановила:

17.11.2025 приблизно о 14:00 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно невістки ОСОБА_2 , а саме висловлювала словесні образи, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю, чим порушила п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Окрім того, 17.11.2025 приблизно о 14:00 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила відносно невістки ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювала словесні образи, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю, чим порушила п. 2 ч. 1 ст. 1 закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №746034 від 17.11.2025, 17.11.2025 приблизно о 14:00 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила відносно невістки ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме висловлювала словесні образи, погрози, шарпала, штовхала, нанесла стусана рукою та кухонним прибором (шумівкою) в ділянку голови та рук, чим завдала шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, чим порушила п. 2 ч. 1 ст. 1 закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Беручи до уваги, що у провадженні судді перебувають три справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, вважаю, що відповідно до ст. 36 КУпАП вони мають бути об`єднані в одне провадження та яким необхідно присвоїти єдиний номер.

У судовому засіданні 28.11.2025 ОСОБА_1 пояснила, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень не визнала. Пояснила, що її, у зв`язку з проживанням за кордоном, було викликано для надання допомоги. Після того, як у неї закінчилися кошти, протягом останніх шести місяців до неї почали погано ставитися. У зв`язку з цим вона вийшла на роботу, не завжди мала можливість готувати їжу, а невістка з нею не спілкувалася. Вона неодноразово просила невістку з`їхати з квартири, оскільки житло належить їй, а також зверталася до сина з проханням втрутитися у ситуацію. 17.11.2025 приблизно о 14:00, перебуваючи на кухні, вона запитала у невістки, як довго та ще проживатиме у квартирі, після чого невістка замахнулася на неї шумівкою, тому вона почала кричати, вимагаючи, щоб та забиралась геть. Підтвердила, що дійсно висловлювалася в сторону невістки нецензурною лайкою, однак вважає, що її дії були спровоковані тим, що невістка здійснювала відеозапис на мобільний телефон. Інші обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, заперечила. Зазначила, що невістка била її шумівкою. На момент події старший син перебував у школі, а молодший у кімнаті.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні 16.12.2025 пояснила, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 269 КУпАП. Повідомила, що 17.11.2025 вона готувала обід на кухні, при цьому молодший син перебував удома. У цей час її свекруха, ОСОБА_5 , висловлювалася нецензурною лайкою та говорила: «Коли ти з`їдеш з моєї хати», а також висловлювала погрози фізичною розправою. Зі слів потерпілої, свекруха почала штовхати її на кухні, у зв`язку з чим вона не мала куди подітися та не могла обійти її. Син, який перебував у кімнаті, почув крики. Вона пішла до нього з метою його заспокоїти. Після цього свекруха підійшла до них та накинулася на неї, внаслідок чого у потерпілої були подряпини на шиї. При цьому син був присутній. Крім того, приблизно через годину прийшов старший син, який також чув погрози ОСОБА_6 в сторону потерпілої. Зазначила, що внаслідок зазначених дій їй було заподіяно шкоду здоров`ю.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити таке:

відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала дитина), особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

За ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Керуючись наведеними положеннями, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, стосовно потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доводиться матеріалами, дослідженими у судовому засіданні, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ВАД №746191 від 17.11.2025, серії ВАД №746035 від 17.11.2025; рапортом, зареєстрованим 17.11.2025 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за №64376; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.11.2025; поясненнями ОСОБА_2 від 17.11.2025; поясненнями ОСОБА_1 від 17.11.2025, яка пояснила, що ображала невістку через те, що вона їй надоїла; копіями термінових заборонних приписів стосовно кривдника серії АА №652960 від 17.11.2025, серії АА №654145 від 17.11.2025; копіями форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 17.11.2025; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.06.2018.

За результатами дослідження доказів у справі, у тому числі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та потерпілої ОСОБА_2 , наданих безпосередньо у судовому засіданні, судом встановлено, що 17.11.2025 приблизно о 14:00 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила щодо своєї невістки ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювала словесні образи, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю.

Зокрема, як убачається з пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, вона підтвердила, що у зазначений час, перебуваючи на кухні, висловлювалася нецензурною лайкою, вимагаючи, щоб потерпіла залишила помешкання, а молодший син невістки перебував у сусідній кімнаті.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 висловлювалася в її сторону нецензурною лайкою, що негативно вплинуло на її психічний стан. Також потерпіла зазначила, що син перебував удома, чув крики, у зв`язку з чим його необхідно було заспокоювати.

Водночас у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували інші обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, зокрема вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру.

Так, матеріали справи не містять прямих доказів, зокрема: відеозаписів з місця події, показань очевидців (окрім самої ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 ), медичних документів щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, а також фотоматеріалів, які б підтверджували факти шарпання, штовхання, нанесення стусана рукою та кухонним предметом (шумівкою) у ділянку голови та рук потерпілої, погроз фізичною розправою. ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначені обставини у судовому засіданні заперечила, а зібрані у справі докази не спростовують її пояснень у цій частині.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру(образи), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, - діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої особи, а тому її слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на неї адміністративне стягнення згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто у межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення, вважаю за доцільне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.

Крім цього, згідно із ч. 1 ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Вирішуючи питання щодо направлення ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників в порядку, передбаченому ст. 39-1 КУпАП та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», беру до уваги те, що вона вперше притягається до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а тому не вбачаю підстав для направлення її на проходження такої програми.

Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, у судовому засіданні як потерпіла ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 зазначили, що старший син на час інкримінованої події перебував у школі, а відтак не був очевидцем домашнього насильства в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суду не надано прямих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №746034 від 17.11.2025. Таких не здобуто й під час судового розгляду.

Самі по собі форма оцінки ризиків, терміновий заборонний припис, протокол про адміністративне правопорушення, без їх належного правового аналізу, не можуть бути визнані належними доказами у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини, викладені в них, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 7, 9, 33, 36, 39-1, 40-1, 173-2, 221, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя

постановила:

об`єднати матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 607/24165/25, провадження № 3/607/8664/2025), адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (справа № 607/24166/25, провадження № 3/607/8665/2025), та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (справа № 607/24168/25, провадження № 3/607/8667/2025), в одне провадження, присвоївши йому єдиний номер № 607/24165/25, провадження № 3/607/8664/2025.

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП (щодо потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, який стягнути в дохід держави.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (щодо потерпілого ОСОБА_4 ), закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360,00 грн (одну тисячу триста шістдесят гривень 00 копійок) в дохід держави та витрати на облік зазначеного правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяН. П. Воробель