Справа № 712/6450/23
Провадження № 3-в/712/62/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Гоменюк О.Ю., розглянувши подання начальника Соснівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області Семиз Н.М. про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся начальник Соснівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області Семиз Н.М. з поданням про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення. Подання мотивоване тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Соснівському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області з 15.09.2023. На виклики до Соснівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області Дротенко О.В. не з`являвся. З метою з`ясування причин неявки ОСОБА_1 до уповноваженого органу з питань пробації, було здійснено перевірки за місцем проживання порушника, за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких двері квартири ніхто не відчинив. Під час спілкування з сусідом ОСОБА_2 , останній повідомив, що бачив ОСОБА_3 давно, його місцеперебування невідоме, номеру телефону не має. Відповідно до інформації Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зі слів стягувача боржник знаходиться закордоном. Таким чином, проведеними заходами місце проживання та перебування порушника ОСОБА_3 не встановлено. На думку органу пробації, вищезазначене свідчить про наявність підстав, які унеможливлюють виконання постанови суду.

Представник органу пробації та ОСОБА_1 належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду подання, до суду не з`явилися.

Дослідивши матеріали подання суддя встановив таке.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком 120 годин.

Згідно зі ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ст.299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно зі ст.300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.2 ст.325-1 КУпАП виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Згідно з п.11.1. Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №474/5 від 19.03.2013 (далі - Порядок), виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації.

Відповідно до ст.303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Згідно зі ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

З огляду на викладене, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання у статті 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу з питань пробації.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі й розділу V, дає суду підстави для висновку, що не зважаючи на положення статті 303 КУпАП, законодавством України не передбачена давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, в свою чергу, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та суперечить завданням КУпАП.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року у справі №17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац 3 підпункт 3.1 пункту 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року №5 рп/2005 Конституційний Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац 2 підпункт 5.4 пункту 5).

У рішеннях ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» від 18 грудня 2008 року, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Крім того, Конституційний Суд України у пунктах 3.4, 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа №10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що на справу про адміністративне правопорушення в частині вирішення питання щодо давності виконання судового рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт, поширюються стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження.

Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст.6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді питання щодо звільнення особи від відбування адміністративного стягнення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема, Кримінального кодексу України (далі - КК України), яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК України є ст.80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що давність виконання судового рішення про накладення стягнення згідно з нормами КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку, ухваленого за наслідками розгляду кримінального провадження.

Отже, строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт не повинен перевищувати двох років.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Соснівського районного суду м.Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23 відносно ОСОБА_1 нині не виконана у зв`язку з відсутністю останнього за місцем проживання, та неможливістю встановити його місце перебування.

За таких обставин, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-рп/2015 від 31.03.2015 справа №1-7/2015, рішення суду про вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови суду оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 304 КУпАП, ст.80 КК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Соснівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області Семиз Н.М. про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 31.07.2023 у справі №712/6450/23, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Гоменюк