Справа№464/4984/25
пр.№ 3/464/1888/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 суддя Сихівського районного суду м. Львова Жила В.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий,

місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 320358 від 15.07.2025 (із врахуванням рапорту сержанта поліції Павлишина О.М. від 07.08.2025), 15.07.2025 близько 04 год. 20 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчиняв відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме ображав її, переслідував та штовхав, чим завдав шкоди її фізичному та психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату час та місце розгляду справи.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 09.09.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надіслала до суду заперечення щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 15.07.2025, в яких покликається на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак просила провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування поданих заперечень покликається на відсутність в матеріалах справи будь-яких належних доказів факту вчинення ОСОБА_5 фізичного та психологічного насильства, в протоколі не зазначено жодних медичних документів чи довідок про тілесні ушкодження ОСОБА_3 . Також зазначає, що орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, оскільки це прямо витікає з диспозиції статті, а протокол складено без врахування вимог закону. Стверджує, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виникла побутова суперечка щодо дитини, така поведінка не є домашнім насильством, а становить звичайний сімейний конфлікт, який не має ознак адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,ОСОБА_4 просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення з підстав, що наведені в запереченнях від 09.09.2025. Додатково пояснила, що на момент розгляду справи судом ОСОБА_2 у зв`язку із роботою тривалий час перебуває в Одеській області та з цієї причини не має можливості з`явитися в судове засідання особисто.

Потерпіла в судове засідання повторно не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату час та місце розгляду справи, шляхом скерування судових повісток про виклик її до суду засобами поштового зв`язку на адресу її місця проживання, а також повідомлень із судовими повістками про виклик до суду на зазначений ОСОБА_3 номер телефону.

Так, направлення листа рекомендованою поштовою кореспонденцією на дійсну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місце проживання особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її зареєстрованому місцю проживання, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації щодо місця проживання особи, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм зареєстрованим місцем проживанням покладається саме на фізичну особу.

Окрім цього, враховую те, що потерпіла була обізнана про складання за її зверненням щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення від 15.07.2025, ознайомилась з таким, що підтверджується її підписом в означеному протоколі, надала письмові пояснення, повідомлена про суд, до якого скеровано матеріали справи про адміністративне правопорушення, проте не цікавилась його розглядом, не вжила жодних заходів для явки до суду в жодне із судових засідань чи для з`ясування стану розгляду справи.

Враховуючи наведене, а також завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю за можливе розгляд справи проводити у відсутності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 , оскільки суд вжив всіх необхідних та належних заходів для їх своєчасного сповіщення про місце і час розгляду справи.

Заслухавши думку захисника, особи, що притягається адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до такого висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до загального визначення адміністративного правопорушення у ст. 9 КУпАП обов`язковою ознакою складу правопорушення є вчинення особою певної дії або її бездіяльність, які згідно з ст. 256 КУпАП мають бути конкретно визначені у протоколі.

З`ясовуючи вказані обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення визначено статтею 255 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 цього Закону психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім цього, психологічне насильство полягає у діяннях, спрямованих на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки таке потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 15.07.2025 (із врахуванням рапорту сержанта поліції Павлишина О.М. від 07.08.2025) зазначено, що 15.07.2025 близько 04 год. 20 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчиняв відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме ображав її, переслідував та штовхав, чим завдав шкоди її фізичному та психологічному здоров`ю.

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 15.07.2025, рівень небезпеки кривдника ОСОБА_1 визначено як високий.

Згідно наявної у матеріалах справи копії заяви потерпілої ОСОБА_3 від 15.07.2025, остання просить прийняти міри до її цивільного чоловіка ОСОБА_1 котрий нецензурно висловлювався, бив її та поводив себе дуже агресивно.

У копії письмових пояснень від 15.07.2025 потерпіла ОСОБА_3 стверджує, що вийшла з дому, ішла на роботу, коли їй зателефонував чоловік та запитав куди вона … (пішла), сказав повертатися додому, після чого потерпіла зрозуміла, що боїться йти додому, оскільки він не одноразово її бив.

Оскільки зміст складеного протоколу про адміністративне правопорушення суперечив іншим матеріалам справи, зокрема, не було вказано вірно прізвище, ім`я та по батькові потерпілої, правопорушника, не зазначено місце, час вчинення і суть правопорушення, такий протокол постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 24.07.2025 повертався до Управління патрульної поліції у Львівській області для належного оформлення та усунення недоліків.

Рапортом інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП у Львівської області сержанта поліції Павлишин О.М. від 07.08.2025 повідомлено, що вірні відомості потерпілої ОСОБА_3 , а при складенні протоколу про адміністративне правопорушення взято до уваги пояснення потерпілої, згідно яких факти вчинення ОСОБА_5 щодо ОСОБА_3 домашнього насильства мали місце задовго до виклику працівників поліції, проте були зафіксовані в протоколі від 15.07.2025.

Допитаний як свідок інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП у Львівської області Павлишин О.М. у судовому засіданні надав покази про те, що вночі 15.07.2025 приїхав на виклик ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де остання повідомила, що ОСОБА_2 відносно неї вчинив домашнє насильство, а саме ображав її та бив, не дозволяв забрати дитину потерпілої. З приводу цього він опитував ОСОБА_1 , який відмовився від надання пояснень, та потерпілу, вівся відеозапис спілкування із учасниками події на його нагрудний відеореєстратор. Не заперечив, що протокол про адміністративне правопорушення ним складено зі слів потерпілої щодо дій ОСОБА_1 які були вчинені задовго до виклику працівників поліції. При цьому, не зміг повідомити детальних відомостей про місце, час вчинення та суть допущеного ОСОБА_5 адміністративного правопорушення на підставі яких було складено протокол про адміністративне правопорушення від 15.07.2025.

Листом від 17.10.2025 Управління патрульної поліції у Львівської області повідомило суд про те, що відеозапис події, яка мала місце 15.07.2025 щодо складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не було долучено до матеріалів цієї справи, оскільки поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, у графі «до протоколу додається» не зазначив жодної інформації щодо долучення відеозапису, а станом на даний час такий відеозапис відсутній.

Оцінюючи наявний у матеріалах справи протокол адміністративне правопорушення констатую, що такий протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, оскільки вказані місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення суперечать обставинам, викладеним потерпілою у поданій заяві та поясненнях від 15.07.2025 та не підтверджуються будь-якими іншими матеріалами справи.

Так, в копії заяві ОСОБА_3 не зазначено ні дати, ні часу, ні місця події, яка інкримінується особі, а міститься тільки прохання прийняти міри до її цивільного чоловіка ОСОБА_1 котрий нецензурно висловлювався, бив її та поводив себе дуже агресивно.

Натомість в копії пояснень ОСОБА_3 , де також не зазначено ні дати, ні часу, ні місця події яка інкримінується особі, потерпіла пояснює, що вийшла з дому, ішла на роботу, коли їй зателефонував чоловік та запитав куди вона … (пішла), сказав повертатися додому, після чого потерпіла зрозуміла, що боїться йти додому, оскільки він не одноразово її бив.

За означеного, наявність тільки протоколу про адміністративне правопорушення та копій таких документів із суперечливим змістом та без надання потерпілою пояснень в судовому засіданні не можуть доводити вчинення особою, що притягається до адміністративної відповідальності, інкримінованого правопорушення.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та достовірні докази вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, зокрема, того, що під час конфлікту він діяв з умислом спричинити ОСОБА_3 фізичний біль чи емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її фізичному чи психічному здоров`ю.

Крім того, однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків у виді спричинення потерпілому фізичного болю, страждань, емоційної невпевненості, або завдання шкоди фізичному здоров`ю особи. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про спричинення діями ОСОБА_1 будь-яких наслідків для потерпілої, а також доказів, які б підтвердили заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено існування належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства у формі фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_3 за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

З огляду на зазначене, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись статтями 173-2, 245, 247, 251, 283-287 КУпАП,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Володимир ЖИЛА