Справа № 647/2179/20
провадження № 3-в/650/11/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О., ознайомившись із матеріалами подання Сектору № 15 ФДУ "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях для вирішення питання про давність виконання судового рішення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт,

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із вказаним поданням щодо громадянина ОСОБА_1 для вирішення питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 08.10.2020 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Подання обґрунтоване тим, що постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2020 року громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

06 листопада 2020 року зазначена постанова надійшла до сектору №15 філії ДУ «Центр пробації» для виконання. Протягом листопада 2020 року правопорушник не з`являвся до органу пробації, попри направлення йому письмових викликів. Після цього орган пробації вжив комплекс заходів для встановлення його місця перебування: направлялись запити до органів поліції, державної виконавчої служби, військового обліку та військової адміністрації. Встановлено, що порушник виїхав за межі України на заробітки, за місцем проживання не перебуває, у розшук не був оголошений, відомостей про його мобілізацію або інше місце проживання не отримано.

Станом на дату подання до суду минуло понад чотири роки з моменту набрання постановою законної сили, а її виконання фактично виявилося неможливим не з вини органу пробації. При цьому законодавством України не встановлено спеціального строку давності для виконання постанов про накладення адміністративних стягнень, що створює правову невизначеність.

Водночас, відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. У справі «Надточий проти України» (рішення від 15.05.2008 р.) ЄСПЛ визнав, що адміністративне провадження за КУпАП за своєю природою має кримінально-правовий характер, отже на такі провадження поширюються відповідні гарантії, зокрема, щодо строків виконання.

Аналогічного підходу дотримується і Конституційний Суд України. У рішенні №10-рп/2011 від 11.10.2011 року Суд вказав, що різниця між адміністративними та кримінальними правопорушеннями полягає лише в ступені суспільної небезпеки, а не в правовій природі, що дозволяє застосовувати аналогію закону, зокрема у частині гарантій.

Відповідно до статті 80 Кримінального кодексу України, якщо з дня набрання вироком законної сили його не було виконано протягом двох років у разі покарання, менш суворого за обмеження волі особа підлягає звільненню від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

З огляду на викладене, вважаємо обґрунтованим застосування за аналогією положень статті 80 КК України до постанови про накладення адміністративного стягнення, що не було виконане протягом більш ніж чотирьох років.

Крім того, відповідно до частини першої статті 304 КУпАП, контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом, який виніс постанову. За приписами статті 305 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови, вирішуються тим самим органом.

У зв`язку з цим орган пробації звернувся до суду, який виніс постанову, для вирішення питання про звільнення громадянина ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності його виконання.

Вивчивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що воно підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків, оскільки не відповідає вимогам, встановленим діючим законодавством, виходячи з такого.

Відповідно до статей 304-305 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову; контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 325-1 КУпАП у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених норм випливає, що орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, встановивши факт ухилення порушника від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, повинен ініціювати питання про притягненню до адміністративної відповідальності, а у разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Зазначене подання зазначеним нормам права не відповідає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку, таким законом є закон про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до статті 302 КУпАП за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 КУпАП, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Відповідно до пунктів 5, 6, 9 статті 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за обставин видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочате провадження в справі.

Відповідно до подання та матеріалів особової справи не вбачається наявність підстав для застосування будь-якого з пунктів 5, 6, 9, передбачених статтею 247 КУпАП, тому підстав для припинення виконання постанови немає.

Що в свою чергу це дає підстави дійти висновку, що у випадку з ОСОБА_1 уповноважені особи працівники Сектору № 15 ФДУ "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях діють не у відповідності до норм чинного законодавства, всупереч останнім, покладаючи на суд виконання не притаманних йому функцій - вирішення питання про давність виконання судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до принципу розподілу функцій між органами державної влади, суд здійснює правосуддя виключно в межах своєї компетенції, визначеної Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, суд розглядає справи лише у разі, якщо рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень порушують права, свободи чи інтереси особи. Аналогічно, згідно з положеннями статті 304 КУпАП, саме орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, наділений повноваженнями контролювати її виконання та приймати рішення у випадках, передбачених законом, у тому числі в разі неможливості її виконання.

Звернення до суду з питання, що безпосередньо відноситься до компетенції органу пробації та не передбачене процесуальним законом як предмет судового розгляду, є формою делегування суду невластивих йому повноважень, що суперечить статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неприпустимим є звернення до суду з поданням про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення виключно на підставі закінчення строку давності виконання постанови, якщо така підстава не передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, і відсутні обставини, визначені у статті 247 КУпАП, як виняткові підстави для припинення провадження або виконання постанови.

Покликання заявника на необхідність застосування за аналогією положень статті 80 КК України як підстави для звільнення особи від відбування адміністративного стягнення суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно з частиною четвертою статті 3 КК України, застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Відповідно, кримінально-правові норми, у тому числі щодо строків давності виконання вироку, не можуть бути перенесені або використані для регулювання правовідносин, що виникають у межах адміністративного провадження, врегульованого окремим кодифікованим актом Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тлумачення положень КК України за аналогією та їх застосування у сфері адміністративної відповідальності фактично підміняє спеціальний правовий режим загальним кримінальним, що прямо порушує принципи законності та правової визначеності. З огляду на це, доводи заявника про доцільність застосування положень статті 80 КК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Доводи заявника щодо того, що Європейський суд з прав людини прирівнює справи про адміністративні правопорушення до кримінальних у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не заслуговують на увагу, оскільки відповідні висновки ЄСПЛ стосувалися зовсім інших питань зокрема, гарантій справедливого судового розгляду, а не порядку виконання рішень чи застосування національного матеріального права.

Крім того, вказане тлумачення не означає, що з цього моменту всі справи про адміністративні правопорушення, а тим більше всі питання, пов`язані з виконанням адміністративних стягнень, мають вирішуватися за нормами кримінального законодавства. Подібне ототожнення не ґрунтується на вимогах закону та суперечить положенням статті 3 КК України, яка забороняє застосування кримінального закону за аналогією, а також порушує принципи правової визначеності та розмежування юрисдикцій.

З огляду на викладене, подання підлягає поверненню без розгляду, оскільки порушене в ньому питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності його виконання не відноситься до повноважень суду та не передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення як предмет судового розгляду.

На підставі наведеного, керуючись наведеними положеннями КУпАП України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Подання Сектору № 15 ФДУ "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про вирішення питання про давність виконання судового рішення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути.

Ухвала не може бути оскаржена та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя __________________ Сікора О.О.