Номер провадження: 33/813/2283/25
Головуючий у першій інстанції Гарський О. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

представника Одеської митниці Ревенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України Терновського М.С. на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.11.2025 року, якою провадження щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України,

встановив:

Оскарженою постановою місцевого суду провадження по справі за ч.3 ст.471 МК України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З протоколу про порушення митних правил №0409/UА500000/2025 від 19.06.2025 року, вбачається, що 19.06.2025року приблизно о 00 год.30 хв.в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» ВМО № 5 митного поста «Придунайський» Одеської митниці в напрямку руху виїзд з України до Туреччини по смузі руху «червоний коридор» заїхав рейсовий автобус д/н. НОМЕР_1 , VIN-код № НОМЕР_2 , країна реєстрації Україна, в якому в якості пасажира прибув гр. України ОСОБА_1 .

Під час спільного прикордонно-митного контролю в сумці з особистими речами та документами громадянина України ОСОБА_1 було виявлено монету 1924 року виготовлення номіналом «один полтинник» та написом «ПРОЛЕТАРИИ ВСЕХ СТРАН СОЕДИНЯЙТЕСЬ». Виявлена монета переміщувалась без ознак приховування та її виявлення не було ускладнене у будь-який спосіб.

На думку митниці, своїми діями ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю, жодних дозвільних документів на право переміщення через державний кордон України вищевказаної монети не пред`явив, таким чином не задекларував товари (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території.

Зазначені дії, на думку митного органу, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.

Мотивуючи прийняте рішення місцевий суд зазначив, що відповідно до протоколу, представники митниці зазначили, що дана монета підпадає під дію Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» від 21 вересня 1999 року та може бути вивезена за межі митної території України на підставі свідоцтва на право вивезення культурних цінностей.

Місцевий суд зазначив, що митниця не надала жодного доказу того факту, що вказана монета є культурною цінністю. Ані судових експертиз, ані експертних досліджень, ані висновків спеціалістів матеріали провадження не містять.

Місцевий суд послався на наданий Висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби № -0216 від 01.09.2025 року в якому досліджено лише зміст металу (сплаву), з якого виготовлена монета. У даному випадку монета виготовлена зі сплаву на основі срібла: срібло основа; інші елементи мідь та залізо в невеликих кількостях. Однак відомостей про її приналежність до товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження для вивезення, даний висновок не містить.

Також місцевим судом зазначено, що визначення монети (або іншого предмету) як культурної цінності залежить від їх віку, рідкості, історичного, художнього та наукового значення. Для таких спеціальних понять очевидно необхідні спеціальні знання, що можуть надати відповідні експерти. Тільки при такій умові, вказана монета може потрапити під особливий правовий режим культурної цінності, що і буде підставою для прийняття рішення про заборону або обмеження у її вивезенні за межі митної території України.

Місцевий суд дійшов висновку, про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки співробітники митниці не зібрали та не забезпечили надання до суду відповідних доказів винуватості особи, у зв`язку з чим, провадження у справі про порушення митних правил за протоколом №0409/UA500000/2025 від 19.06.2025 року у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник митниці подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про відсутність підстав для звільнення особи від відповідальності, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предмету правопорушення.

Апелянт посилається на наказ Міністерства Культури та Мистецтв України №258 від 22.04.2002 року «Про затвердження інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасового вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України» про те, що дозвіл Державної служби контролю потрібен на вивезення вітчизняних та зарубіжних монет із дорогоцінних і недорогоцінних металів, паперових грошових знаків до 1960 року включно.

Апелянт також зазначає, що згідно до Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» від 21.09.1999 року №1068-ХІV Свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України, а вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється. та можуть бути вивезені за межі митної території України лише на підставі свідоцтва на право вивезення культурних цінностей.

На думку представника митниці вказані обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, оскільки будь-яких дозвільних документів відповідно до ст.13 Закону України від 21.09.1999 року №1068-ХІV «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» та п.2 Наказу Міністерства Культури та Мистецтв України від 24.04.2002 року №258 «Про затвердження інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасового вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України» на право переміщення через митний кордон України зазначених предметів з ознаками старовини, які можуть представляти культурну цінність та створені до 1960 року, ОСОБА_1 не надав, підтвердженням чого є долучені до протоколу про порушення митних правил письмові докази.

Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_1 , оскільки будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, останній до суду не з`явився, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вислухавши думку представника митниці, яка підтримала вимоги апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи про порушення митних правил та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд дійшов до висновку про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.

Апеляційний суд вважає оскаржене рішення законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 471 МК України, адміністративна відповідальність настає за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

Відповідно до Примітки ст.471 МК України під недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор").

Склад правопорушення є головною підставою для юридичної відповідальності особи.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.4 МК України декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування. При цьому, згідно з п.4 ч.1 зазначеної статті визначено поняття ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України, яка являє собою сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Апеляційним судом встановлено, що 19.06.2025 року приблизно о 00 год.30 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» ВМО № 5 митного поста «Придунайський» Одеської митниці в напрямку руху виїзд з України до Туреччини по смузі руху «червоний коридор» заїхав рейсовий автобус д/н. НОМЕР_1 , країна реєстрації Україна, в якому в якості пасажира прибув громадянин України ОСОБА_1 .

Під час спільного прикордонно-митного контролю в сумці з особистими речами та документами громадянина України ОСОБА_1 було виявлено монету 1924 року виготовлення номіналом «один полтинник» та написом «ПРОЛЕТАРИИ ВСЕХ СТРАН СОЕДИНЯЙТЕСЬ». Виявлена монета переміщувалась без ознак приховування та її виявлення не було ускладнене у будь-який спосіб.

Громадянин ОСОБА_2 не пред`явив представникам митниці дозвільних документів на право переміщення через державний кордон України вищевказаних монет.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи рішення про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, послався на Висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби № -0216 від 01.09.2025 року в якому досліджено лише зміст металу (сплаву), з якого виготовлена монета та який не містить відомостей про її приналежність до товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження для вивезення.

Місцевий суд зазначив, що надані суду документи не містять висновку про те, що вилучена монета є культурною цінністю, оскільки ані судових експертиз, ані експертних досліджень, ані висновків спеціалістів матеріали провадження не містять.

За наведених обставин місцевий суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду законним та обґрунтованим, оскільки суд в достатній мірі приділив увагу дослідженню та аналізу матеріалів справи, які свідчать про те, що вилучена монета (предмет зовні схожий на монету) не є такою, що підпадає під заборони чи обмеження, щодо вивезення з митної території України, тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, з огляду на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилання представника митниці на те, що виявлена монета підлягає декларуванню, з урахуванням дати їх виготовлення до 1960 року, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки висновок експерта, який міститься в матеріалах справи не свідчить про автентичність монети (предмету зовні схожего на монету), в тому числі в частині дати виготовлення, а тільки відображає ознаки металу з якого їх було виготовлено.

Таким чином, на думку апеляційного суду, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази відповідності вилученої монети ознакам предметів, які підлягають письмовому декларуванню, відповідно до законодавчих актів, на які посилається апелянт, а саме Закону України від 21.09.1999 року №1068-ХІV «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» та п.2 Наказу Міністерства Культури та Мистецтв України від 24.04.2002 року №258 «Про затвердження інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасового вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України».

Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність саме суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Разом з тим, у рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За викладених, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку митним органом не було доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, у зв`язку із чим рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст.8,62 Конституції України, ст. 529 Митного Кодексу України ст.ст.7, 247, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України Терновського М.С. залишити без задоволення.

Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.11.2025 року, якою провадження по справі за ч.3 ст.471 МК України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський