ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/6175/25

провадження № 3/0285/2640/25

09 грудня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., при секретарі судового засідання Клечковській М. М.,

з участю:

адвоката особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, Харчука О. П. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов

від Управління патрульної поліції в Житомирській області,

за ч.2 ст.126 КУпАП

відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1

який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

навчається в Коростишівському професійному коледжі в м. Андрушівка,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 29.10.2025 о 13:30 год на автодорозі М06 Київ-Чоп 236 км керував транспортним засобом марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, тобто ніколи не отримував посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1.А ПДР України.

В судовому засіданні адвокат Харчук О. П. пояснив, що ОСОБА_1 заперечив проти протоколу та не визнає своєї вини, оскільки матеріали не містять доказів його керування транспортним засобом в день та час, який зазначений в протоколі.

Посилаючись на Конвенцію ООН про права дитини, «Пекінські правила», Закони України «Про охорону дитинства», «Про Національну поліцію» та ст.270 КУпАП, адвокат зазначив, що поліцейським не було залучено законного представника ОСОБА_1 , який є неповнолітнім.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що поліцейський 2 взводу 3 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції ОСОБА_2 , який здійснював оформлення адміністративних матеріалів, відноситься до уповноваженої на те посадової особи, яка наділена повноваженнями на складання протоколів про адміністративні правопорушення щодо неповнолітніх.

Також цей поліцейський не вказав у складеному протоколі жодних даних, до якої категорії транспортних засобів відноситься Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В силу допущених працівниками поліції зазначених та інших порушень під час складання та оформлення матеріалів, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, адвокат вважав, що провадження у справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України (далі по тексту ПДР), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 2 ст.126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 (далі по тексту Положення) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Пункт 2.1 «а» ПДР зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Зазначені вимоги перекликаються з положеннями ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме:

даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №497374 від 29.10.2025;

довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції від 21.10.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував;

даними рапорту поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області від 29.10.2025, відповідно до якого під час несення служби 29.10.2025 було зупинено транспортний засіб марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який не мав права на керування даним транспортним засобом.

Згідно повідомлення Територіального сервісного центру МВС №1844 від 19.11.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував.

Згідно бази даних ЄДР ТЗ транспортний засіб марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд звертає увагу, що на момент вчинення правопорушення, ОСОБА_1 виповнилось лише 16 років, а право на керування транспортними засобами категорії В може бути отримане не раніше 18 років. Отже, 16-річна особа не має ні посвідчення, ні законного права на участь у дорожньому русі як водій, що підвищує ризик ДТП через відсутність навичок керування, правил та вимог безпеки.

Досліджені судом докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126, відтак його слід визнати винним у його вчиненні.

З приводу доводів захисника щодо порушення прав неповнолітнього ОСОБА_1 при складанні матеріалів справи у зв`язку з відсутністю законного представника, то слід зазначити наступне.

Зміст ст.270 КУпАП визначає право неповнолітнього мати законного представника, який може представляти його інтереси у справі, знайомитися з матеріалами, заявляти клопотання, подавати скарги. Ця норма не встановлює обов`язку обов`язкової присутності законного представника саме під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, і не містить вимоги про недійсність протоколу у разі його відсутності.

Недолучення законного представника під час складання протоколу не є безумовною підставою для визнання доказів недопустимими, якщо: протокол містить об`єктивні дані про подію правопорушення, відсутність представника не вплинула на можливість неповнолітнього реалізувати свої права, інші докази підтверджують вчинення правопорушення.

Фактичні обставини у цій справі, керування неповнолітнім транспортним засобом без посвідчення водія, підтверджені матеріалами справи.

Ані Конвенція ООН про права дитини, ані «Пекінські правила», ані Закон України «Про охорону дитинства» не встановлюють спеціальної процесуальної форми складення протоколу про адміністративне правопорушення. Їхній зміст вимагає забезпечення прав і гарантій дитини, зокрема: інформування батьків, недопущення жорстокого поводження, забезпечення можливості захисту.

Матеріали справи свідчать, що неповнолітній не був позбавлений можливості оскаржити дії поліції, а факт залучення захисника було забезпечено вже на стадії судового розгляду, що відповідає вимогам ст.268 КУпАП.

Закон України «Про Національну поліцію» покладає на поліцейських обов`язок припиняти виявлені правопорушення. Зафіксувавши факт керування неповнолітнім автомобілем, працівники поліції діяли правомірно, оскільки невідкладність припинення правопорушення не залежить від прибуття законного представника.

В судовому засіданні не було встановлено, що відсутність законного представника під час складання протоколу призвела до обмеження прав неповнолітнього або вплинула на встановлення фактичних обставин, які підтверджені сукупністю належних і допустимих доказів.

Стороною захисту не доведено, яким чином незалучення законного представника саме на стадії складання протоколу вплинуло на можливість неповнолітнього реалізувати свої права чи на достовірність установлених фактичних обставин.

Водночас факт керування неповнолітнім ОСОБА_1 транспортним засобом без посвідчення водія в день, час та місці, зазначені у протоколі, його адвокат відмовився ні підтвердити, ні спростувати. Так само, як і зв`язок власника Hyundai Matrix, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 з ОСОБА_1 .

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Також, відповідно до вимог ст.13 КУпАП до осіб віком від 16 до 18 років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1 КУпАП, а у разі вчинення цими особами адміністративних правопорушень, зокрема передбачених ст.ст.121-127, 130 КУпАП, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст.185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст.24-1 КУпАП.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за судовим рішенням до особи, визнаної винною у вчиненні правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод винного. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових правопорушень. З моральної точки зору, виправлення винної особи і є кінцевою метою покарання.

У своїх рішеннях щодо проваджень за участю неповнолітніх Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що особливості вікової психології неповнолітніх дають змогу обмежитися щодо таких осіб порівняно більш м`якими заходами, достатніми для забезпечення їх виправлення і перевиховання. Суспільство не має права висувати до неповнолітніх такі самі суворі вимоги, як до своїх дорослих членів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, адміністративне стягнення має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а тому беручи до уваги характер вчиненого правопорушення; особу ОСОБА_1 , який є неповнолітнім; всі обставини справи в їх сукупності приходжу переконання, що його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень може бути досягнуто при застосуванні до нього заходу впливу у вигляді попередження, передбачений ст.24-1 КУпАП.

Це буде необхідним і достатнім, сприятиме можливій зміні поведінки неповнолітньої особи, формування в неї нової моделі поведінки та відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Керуючись статтями 24-1, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП,

та застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження, передбачений ст.24-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин