Справа № 450/3704/25 Провадження № 3/450/2087/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 477427 від 09.08.2025 року, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він 03.08.2025 року о 09:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї сестри гр. ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме на постійній основі вчиняє сварки, не надає доступу до їхнього спільного майна, погрожує фізичною розправою.

Зазначена подія була кваліфікована як порушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

15.09.2025 року на адресу суду захисником ОСОБА_1 адвокатом Шкарупською-Барановою Н. Б. було подано клопотання про закриття провадження, мотивуючи таке тим, що відповідно до протоколу, ОСОБА_1 ставиться в провину психологічне домашнє насильство щодо його сестри ОСОБА_2 . Проте аналіз змісту пояснень сторін, відеозаписів нагрудних камер поліцейських та оцінки ризиків свідчить про протилежне. Захист наголошує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує тривалий майновий спір щодо порядку користування будинком, який вони успадкували після смерті матері. Повернення ОСОБА_2 з-за кордону у червні 2025 року спричинило загострення конфлікту та численні побутові суперечки, але не містить ознак домашнього насильства. У відеоматеріалах поліції зафіксовано, що мала місце побутова суперечка та взаємні претензії щодо доступу до частин будинку, а не поведінка, що викликала у заявниці страх, втрату контролю або шкоду психічному здоров`ю. Більше того, сама ОСОБА_2 під час спілкування з поліцією наголошувала, що її метою є фіксація перешкод у користуванні майном для подальшого звернення до суду щодо поділу будинку. Форма оцінки ризиків від 03.08.2025 року містить негативні відповіді за всіма ключовими пунктами, зокрема відсутність погроз, насильницьких дій, обмеження свободи чи впливу на безпеку заявниці. Адвокат вказує, що поліція помилково та формально кваліфікувала звичайний майновий конфлікт як домашнє насильство, тоді як в аналогічних правових позиціях Верховний Суд (постанови від 07.11.2023 та 15.11.2024) підкреслює, що цивільно-правові спори між родичами не є домашнім насильством, якщо в діях немає умислу завдати шкоди фізичному чи психічному здоров`ю. Також зазначено, що поведінка ОСОБА_2 , зафіксована на відео, не відповідає поведінці особи, яка перебуває у стані страху, а навпаки носить конфліктний та провокаційний характер. Натомість заява ОСОБА_1 про погрози щодо нього була поліцейськими проігнорована. Сукупність наведених доказів свідчить, що дії ОСОБА_1 не містять ознак психологічного насильства, не викликали у його сестри страху чи емоційної невпевненості, та не завдали шкоди її психічному здоров`ю. Також додано пояснення сусідів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтверджують вищевикладене у клопотанні.

ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, підтримав клопотання про закриття провадження у справі з підстав, наведених у ньому, просить суд закрити провадження у справі, оскільки таких дій по відношенню до своєї сестри не вчиняв, однак дійсно між ними є тривалий майновий спір щодо порядку користування будинком, який вони успадкували після смерті матері.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до такого висновку.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 477427 від 09.08.2025 року; рапорт ЄО № 6071 від 03.08.2025 року; терміновим заборонним приписом щодо кривдника; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 03.08.2025 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 03.08.2025 року; письмовою заявою ОСОБА_2 від 03.08.2025 року.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи доказів.

Суддя звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що 03.08.2025 року ОСОБА_5 вчинено домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , окрім її письмових пояснень, яких в судовому засіданні вона не підтвердила, у зв`язку з чим неможливо встановити факт вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , вчинення якого ставиться у провину ОСОБА_5 .

Суд також зазначає, що не кожна сварка чи побутовий конфлікт є саме домашнім насильством. Ні матеріали справи, ні потерпіла в судовому засіданні не обґрунтовують, в чому саме проявилось домашнє насильство, який вид насильства та які ознаки цього насильства, що передбачені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У Постанові Верховного Суду від 07.11.2023 у справі № 676/265/23 вказано, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об?єктивних причин, але й від суб?єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

У Постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 727/614/24. зазначено, що у даній справі судами встановлено, що між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки та існує цивільний спір щодо поділу спільного майна подружжя, що автоматично не свідчить про застосування домашнього насильства. Вчинення колишнім чоловіком дій з метою усунення перешкод, які чиняться йому заявницею, у доступі до будинку шляхом виклику поліції, повідомлення про вселення до будинку, 1/2 частина якого, належить йому на праві власності, не є формою домашнього насильства, виключаючи умисне позбавлення заявника та дітей житла або можливості користуватися ним.

Відповідно до п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Доказів, які б дозволяли суду на підставі ст. 252 КУпАП зробити висновок про доведеність факту вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП органом, уповноваженим на складання протоколу, не надано.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, проаналізувавши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вирішуючи справу в межах складеного протоколу у відповідності до положень ст.ст. 254, 279 КУпАП, вважаю, що обставини, які викладені в протоколі, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

провадження у справі № 450/3704/25 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяІ. І. Мельничук