КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 26 травня 2025 року близько 00 год. 36 хв., на автодорозі М-05 Київ-Одеса 78 км, керував транспортним засобом Dacia Sandero, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, дуже звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в найближчому медичному закладі у лікаря нарколога ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що 25 жовтня 2025 року за його адресою мати отримала рекомендованим конвертом копію постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. З вказаною постановою ОСОБА_1 категорично не згоден через те, що суд першої інстанції, навмисно своєчасно не надіслав йому копію постанови для відома, і цим самим лишив права своєчасно отримати копію постанови для оскарження, лишив його права захисту, не виконав вимоги заявлені письмовим клопотанням у повному обсязі. Судової повістки на 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 не отримував. На думку апелянта, саме з вини суду першої інстанції він пропустив з поважних причин строк на оскарження постанови від 02 жовтня 2025 року, що є однією з підстав для поновлення строку на оскарження постанови.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить закрити провадження у справі №357/8161/25 відносно нього згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що судом не було викликано і допитано у судових засіданнях працівника поліції, який складав протокол по справі, а також вказує на неправомірні дії працівників поліції.

Апелянт зазначає, що працівникам поліції заборонено зупиняти транспортні засоби без законних підстав, зокрема, зупинка лише "для перевірки документів" є незаконною. Законні підстави для зупинки включають порушення правил дорожнього руху, технічні несправності, причетність до правопорушень, проведення спеціальних заходів, необхідність надання допомоги або опитування свідків. Зупинення транспортного засобу здійснюється виключно жезлом, а у виняткових випадках - жестом руки. При цьому поліцейський спочатку вказує на транспортний засіб, який повинен зупинитися, а потім - на місце, де йому слід зупиниться. На вимогу поліцейського зупинку варто здійснювати з дотриманням вимог п. 2.4 ПДР.

Відтак, якщо поліцейський не може назвати причину зупинки, його подальші дії незаконні. Крім того, апелянт звертає увагу на недотримання працівниками поліції вимог щодо небезперервності відеозапису із нагрудної камери, що свідчить про недопустимість доказу.

Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на користь ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, частково передослідивши письмові матеріали справи, та відеозапис який стосувався обставин вчинення адміністративного правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прийнятною, а апеляційні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Насамперед суд вважає за необхідне зазначити, що апеляційний суд неодноразово здійснював дії щодо належного повідомлення ОСОБА_1 , шляхом направлення йому повісток/повідомлень на електронну адресу (а.с.68-71;73-74), а також неодноразово було відкладено розгляд справи. Разом з тим, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 так і не з`явився, причин неявки суду не повідомив та клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило.

Таким чином відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд вважає за можливим розглянути дану апеляційну скаргу у відсутність учасників судового провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що оскаржуване рішення постановлено 02.10.2025 року (а.с.49-53). Судовий розгляд в суді першої інстанції за клопотаннями ОСОБА_1 неодноразово відкладався та у подальшому відбувся у відсутність учасників судового процесу.

Враховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою реалізації її права на вільний доступ до правосуддя, враховуючи відсутність в справі даних про обізнаність ОСОБА_1 про день винесення постанови, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження і прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги суд виходить з наступного.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо допустимих, належних доказів, які свідчать про обґрунтованість висновків судді першої інстанції, як щодо фактичних обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і доведеності вини ОСОБА_1 у його вчиненні, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

Зокрема, обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 341815 від 26.05.2025 (а.с. 1), підтверджуються також наявними у справі та дослідженими під час її розгляду в суді доказами, а саме: актом огляду, згідно з яким, ознаками наркотичного сп`яніння, які виявлені у ОСОБА_1 були: виражене тремтіння пальців рук, дуже звужені зіниці очей, що не реагують на світло (а.с. 6); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 травня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 направлявся на огляд до лікарні (а.с. 3); листами Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» від 29 квітня 2025 року та Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №4» від 02 січня 2025 року (а.с. 4-5); письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 від 26 травня 2025 року про те, що він зобов`язується не керувати транспортним засобом (а.с. 7); дисками із відеозаписами від 26 травня 2025 року, згідно з яким установлені обставини, викладені в суті вчиненого адміністративного правопорушення (а.с. 9).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками судді, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відмова від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписи відображають зміст даних, що містяться в протоколі про адміністративні правопорушення, на якому зафіксовано, що працівником поліції було проведено огляд ОСОБА_1 , та виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Тоді поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, одночасно роз`яснивши права та обов`язки останньому. Однак ОСОБА_1 відмовився, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення, що також зафіксовано на даному відеозаписі.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» а тому наявні у даній справі докази є недопустимими, оскільки отримані внаслідок істотного порушення його прав та свобод, є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.

Інші доводи мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження

Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд об`єктивно з`ясував всі обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR від 29 червня 2007 року, встановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, постанова Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року - задовольнити і вважати апеляційну скаргу прийнятною.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 357/8161/25

Апеляційне провадження № 33/824/5470/2025

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Дубановська І. Д.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.