Номер провадження3/205/5492/25
Провадження № 3/205/5492/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Федотова В.М., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2025 року до суду із УПП в Дніпропетровській області надійшов адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП.

Згідно протоколу серії ВАД № 725141 від 19.11.2025 року встановлено, що 19.11.2025 року о 00:40 годин у м. Дніпро на Кайдацькому мосту зі сторони правого берега громадянин ОСОБА_1 не виконав законної вимоги інспектора поліції, яка полягала у необхідності покинути вулицю у комендантську годину, продовжував пересуватися по вулиці та не вчинив заходів для повернення до місця мешкання.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення у яких розгляд справи просив проводити за його відсутності та зазначив, що 19.11.2025 року під час комендантської години він був зупинений працівниками патрульної поліції, які запитали про причину його пересування. ОСОБА_1 повідомив, що направляється до аптеки після чого повернеться додому цим же шляхом. Патрульні попередили ОСОБА_1 про дію комендантської години та надали час для проїзду до аптеки та назад. По дорозі в аптеку автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений іншим екіпажем поліції, які перевірили його документи, оглянули автомобіль та дозволили продовжити рух. В подальшому, ОСОБА_1 , придбавши необхідні ліки, повертався додому. Біля мосту його зупинив черговий екіпаж поліції, який повідомив, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол за ст. 185 КУпАП. ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що попередній екіпаж дозволив йому проїхати в аптеку і повернутися додому. Звертає увагу суду, що він не мав наміру ухилятися від виконання законних вимог працівників поліції та діяв відповідно до тих пояснень і дозволів, які були надані йому раніше іншим поліцейським, поводився ввічливо, не сперечався з працівниками поліції та виконував всі законні вимоги, що підтверджується відеозаписом.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи та з`ясувавши всі обставини справи, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про національну поліції» передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, головним обов`язком держави в цілому, а також суду і працівників органів Національної поліції України зокрема, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, які визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 185 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 , передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 №10-рп/2011 року зазначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Матеріалами справи підтверджено, що у протоколі серії ВАД № 725141 від 19.11.2025 року у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено «Не згоден! В мене була поважна причина».

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин зазначеної справи суддею у судовому засіданні було досліджено відеозапис з нагрудних відеореєстраторів інспекторів поліції, який міститься у матеріалах справи.

Так, на відеозаписі, який було долучено до матеріалів справи із нагрудних відеореєстраторів інспекторів поліції № 472209, 475554, 474402 від 19.11.2025 року, які були об`єднані в один відеозапис, у проміжку часу з 00:04 годин до 00:25 годин зафіксовано розмову співробітників поліції із водієм ОСОБА_1 , у якій ОСОБА_1 зазначає, що у нього є поважна причина пересування у комендантську годину - йому за сімейними обставинами треба в аптеку, яка працює цілодобово. Далі інспектор поліції цікавиться у водія, які саме ліки йому необхідно придбати та коли він буде повертатися назад. ОСОБА_1 зазначив, що буде повертатися назад через 15-20 хвилин. Інспектор поліції дозволив проїзд та попередив ОСОБА_1 про те, що є розпорядження військової адміністрації про обмеження руху в комендантську годину і ОСОБА_1 , як водій у стані крайньої необхідності, може проїхати в аптеку за ліками, і через 15 хвилин повернутися. Наступне відео починається з того, що вже інший працівник поліції зупиняє автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , де останній о 00:40 годин пояснює, що їздив в аптеку за ліками і йому дозволив інший працівник поліції проїхати через міст в аптеку і повернутися назад, однак працівник поліції зазначає, що далі ОСОБА_1 не поїде у зв`язку із військовим станом та комендантською годиною. При цьому, вимога ОСОБА_1 надати відповідний документ, який обмежує його пересування у комендантську годину, працівником поліції була проігнорована.

Наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, або відмови ОСОБА_1 , вираженої у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок на відеозаписі не зафіксовано.

Суддя звертає увагу, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в повній мірі узгоджуються з даними дослідженого відеозапису з місця події, що вказує на їх об`єктивність та правдивість.

Також суддя критично оцінює рапорт, складений працівником поліції і долучений до матеріалів справи, оскільки рапорт працівника поліції сам по собі не тягне будь-яких правових наслідків, рапорт не можна вважати офіційним документом, тому що він є лише письмовим записом встановлених обставин, і він безпосередньо не зазначений в переліку доказів, визначених ст. 251 КУпАП, які можуть бути враховані суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення і покладені в основу прийнятого рішення у справі, а отже він не може бути визнаний допустимим доказом у справі.

У пункті 53 Постанови Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі № 524/5741/16-а Верховний Суд дійшов висновку про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

На думку судді, в даному випадку в представленому суду обсязі доказів наявності вини ОСОБА_1 , відсутня сукупність переконливих, належних, допустимих та взаємопов`язаних між собою доказів, які дають обґрунтовані підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суддя доходить висновку, що працівниками поліції не були заявлені до ОСОБА_1 наполегливі, неодноразові законні розпорядження, передбачені чинним законодавством України, від виконання яких останній відмовився. При цьому, надані докази свідчать і про те, що з боку ОСОБА_1 не було зухвалої поведінки, оскільки він дотримувався загальних норм поведінки, поводив себе стримано та ввічливо, а тому зухвала форма або явна зневага до працівників патрульної поліції відсутня.

Суддя враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 року, заява № 11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17.

До того ж, з висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21241/18), вбачається, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно із ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Згідно із ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Аналогічного роду положення закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, він неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що неприпустимо, щоб судді спрощено підходили до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Вищенаведені факти, встановлені в судовому засіданні, у відповідності до ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись на користь ОСОБА_1 .

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а суддя не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя дійшов висновку щодо недоведеності наявності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі слід закрити.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 7, 9, 185, 247, 245, 251, 252, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена шляхом подання скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя: Федотова В.М.