Справа № 488/5127/25
Провадження № 3/488/1159/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

11.12.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Торжинська Т.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, паспорт серії НОМЕР_1 від 11.12.2019 року, орган, що видав, - 4841, засоби зв`язку - НОМЕР_2

- до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.184 КУпАП,-

В с т а н о в и в :

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №201833, 11 листопада 2025 року о 15:30 год. в м. Миколаїв, пр. Богоявленський перехрестя з вул. Океанівська, гр. ОСОБА_1 , будучи батьком сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив адміністративне правопорушення за ст. 124 КУПАП, а саме: водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по проспекту Богоявленському в бік вулиці Океанівська, під час проїзду перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, не надав перевагу в русі транспортному засобу SCODA OCTAVIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався прямо по проспекту Богоявленський в бік проспекту Корабелів на дозволений зелений сигнал світлофора, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. ОСОБА_2 на момент вчинення даного правопорушення виповнилося 15 років.

Дані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.3 ст. 184 КУпАП.

На виклик суду, який здійснювався шляхом направлення sms-повідомлення на номер телефона, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не прибув. Відповідно до даних системи електронного документообігу суду смс-повідомлення про необхідність явки ОСОБА_1 в судове засідання 11.12.2025 року доставлено 20.11.2025 року.

Суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та обов`язками.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, з якою відкладення розгляду має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Аналогічну позицію було висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» та «Карнаушенко проти України.»

Також судом при розгляді даної справи ураховує позицію Верховного Суду, яка міститься у п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на наведене, а також приписи статті 268 КУпАП, якою не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.184 КУпАп, суддя вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 , який за викликом суду не прибув, заяв про відкладення розгляду справи від останнього не надійшло.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з такого.

За диспозицією ч.3 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 установлено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону).

У п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) зазначивши, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи транспортним засобом, допустив дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазнали технічних ушкоджень два транспортні засоби, що тягне матеріальні збитки, тобто вчинив діяння, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення №201833 від 11.11.2025 року, яким засвідчено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , 2010 р.н., який вчинив діяння, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність за дане правопорушення; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 11.11.2025 р., письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 11.11.2025 р. та даними відеозапису, долученого до протоколу.

З урахуванням завдань, визначених ст.1 КУпАП, загальних правил накладення адміністративного стягнення, що визначені ст.33 КУпАП, враховуючи обставини справи, особу ОСОБА_1 , суд вважає необхідним накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ЗУ "Про судовий збір" з ОСОБА_1 належить стягнути суму судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. грн.

Керуючись ст. 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн. (тисяча сімсот гривень) (рахунок UA0014481, Одержувач - Миколаїв.ГУК/Корабел.р-н/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37992030, банк отримувача (ДКСУ) - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету:21081100, найменування коду класифікації доходів бюджету -адміністративні штрафи та інші санкції).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) в дохід держави (р/р UA0026001, одержувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), ).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Торжинська Т.В.