ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4340/25 Головуючий суддя І інстанції Лук`яненко С.А.
Апеляційне провадження № 33/818/1544/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Карпухіна Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., на користь держави, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 22.05.2025 року о 13 годині 30 хвилин в Харківській області, Харківському районі, с.Високий, вул. Андрія Ощепкова, б.48А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VW Passat, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродня блідість обличчя, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме:

п.2.5 Правил дорожнього руху «водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2025 щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, ОСОБА_1 зазначає, що він не згодний з оскаржуваною постановою суду першої інстанції, однак надати суду пояснення у нього не було можливості в зв`язку з тим, що його не було належним чином повідомлено про день та час судового засідання.

В судове засідання від 20.10.2025 та 01.12.2025 в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, але апеляційним судом здійснювались усі можливі процесуальні заходи щодо його повідомлення про місце, дату та час апеляційного розгляду.

Зокрема, 18.09.2025 о 08 год. 24 хв. та 04.11.2025 о 11 год. 33 хв. ОСОБА_1 отримав в електронному вигляді судові повістки в судові засідання, які були призначені на 20.10.2025 та 01.12.2025, що підтверджується відомостями довідок про отримання судової повістки у додатку «Viber» на номер мобільного телефону, який апелянт особисто зазначив в своїй апеляційній скарзі, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 №28.

При цьому, 05.11.2025 апеляційним судом направлялась судова повістка засобами поштового зв`язку за адресу місця мешкання ОСОБА_1 , яка зазначена останнім у своїй апеляційній скарзі (а.с.32), але на час апеляційного розгляду, тобто станом на 01.12.2025, так і не з`явився до відділення пошти для її отримання.

Окрім цього, до початку апеляційного розгляду захисник Карпухін Д.О. повідомив апеляційному суду, що його підзахисному відомо про дату, та місце судового засідання, але ОСОБА_1 є військовослужбовцем та не може з`явитись до суду апеляційної інстанції.

Захисник Карпухін Д.О. вважав за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , з яким узгоджена процесуальна позиція.

Належить також зазначити, що матеріали справи, у тому числі подана апеляційна скарга, не містить вимоги Банщикова О.А. щодо розгляду справи в суді апеляційної інстанції за обов`язкової його участю.

Відповідних клопотань не надходило і на час апеляційного розгляду, тобто станом на 01.12.2025.

При цьому, належить врахувати, що ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2025 стосовно нього, але він, будучим повідомленим про дату, та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не зявився.

Водночас, в судове засідання в суді апеляційної інстанції з`явився захисник Карпухін Д.О., який повідомив суду про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи зазначені обставини та думку захисника Карпухіна Д.О. про проведення апеляційного розгляду за відсутності його підзахисного, а також те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явився і клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, апеляційний суд вирішив провадити апеляційний перегляд оскаржуваної постанови без участі Банщикова О.А., але за обов`язковою участю його захисника, з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доводи захисника Карпухіна Д.О., який підтримав в повному обсязі апеляційну скаргу сторони захисту і просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується доказами, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 від 22.05.2025, в якому зазначено факт керування 22.05.2025 о 13 год. 30 хв. у с. Високий Харківського району по вул. Андрія Ощепкова, буд.48А, водієм ОСОБА_1 транспортним засобом VW Passat, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови; неприродна блідість, та порушення ним вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а саме відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я (а.с.1);

- на відеозаписі (відеофайл «export-yvh77»), долученого до матеріалів справи (а.с.3), з якого вбачається, що під час перевірки на блокпості транспортного засобу VW Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками ВСП було виявлено у цьому автомобілі речовину, яка мала ознаки забороненої. Після цього працівниками поліції було чотири рази запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та два рази роз`яснені наслідки відмови від проходження такого огляду, а саме те, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що було добре зрозуміло водію. Разом з цим, ОСОБА_1 на останню вимогу працівника поліція відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, посилаючись на те, що йому потрібно до стоматолога о третій годині (відеофайл «export-yvh77», починаючи з 06 хв. 38 сек.). В подальшому працівником поліції роз`яснені ОСОБА_1 його права за ст.63 Конституції, ст.268 АП, складено адміністративний матеріал та ознайомлено з протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а також надана процесуальна можливість надати свої письмові пояснення (а.с.3);

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 22.05.2025 (далі - направлення на огляд водія від 22.05.2025), з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці; неприродна блідість обличчя. Огляд в закладі охорони здоров`я не проводився (а.с.4);

- довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області лейтенанта поліції Бурикіної В., відповідно до якої, згідно з обліковими даними НАІС ДДАІ, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорії В, С1, С (а.с.2);

- рапорту інспектора Костенка С. від, з якого вбачається, що 22.05.2025 приблизно о 13 год. 30 хв. на стаціонарному посту «Кемпінг» за адресою Х/о смт.Високий по вул. Ощепкова, 48а, у складі екіпажу 1812 було зупинено транспортний засіб VW Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим стосовно водія було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 за ч.1 ст.130 КУпАП. Транспортний засіб залишено на місці зупинки без порушення ПДР, ОСОБА_1 повідомлено про заборону у подальшому руху (а.с.5).

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд враховує, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вищезазначений документ містить відомості про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення, які повністю відповідають відомостям інших доказів у справі. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з усіма наявними доказами.

Апеляційний суд також враховує відомості долученого відеозапису (відеофайл «export-yvh77»), з якого об`єктивно вбачається, що на протязі усього спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечує факт керування ним транспортним засобом VW Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не скаржився на стан свого здоров`я, а також не висловлює свою незгоду з діями поліцейських. При цьому, працівники поліції чотири рази пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, двічі роз`яснювали наслідки такої відмови та його процесуальні права, але незважаючи на це ОСОБА_1 все одно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Поряд з цим, належить врахувати те, що згідно відомостей довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області лейтенанта поліції Бурикіної В., ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорії В, С1, С (арк. 2).

Наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія свідчить про те, що останній знає Правила дорожнього руху, оскільки умовою отримання такого посвідчення є складання обов`язкового іспиту на знання цих Правил.

Крім того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Належить також врахувати, що з відомостей відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 надав чітку відповідь на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, зазначивши, що не бажає проведення такий огляд, оскільки поспішає до стоматолога.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував вимоги п.2.5 ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП, у зв`язку з чим працівник поліції дійшов законного висновку щодо необхідності складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Належить також зазначити, що саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за вимогою працівника поліції в установленому порядку є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння чи ні, у зв`язку з чим апеляційний суд ставиться критично до тверджень захисника ОСОБА_2 в цій частині, що надані ним під час апеляційного розгляду.

Крім того, апеляційний суд враховує вимоги ч.4 ст.266 КУпАП, згідно яких, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

При цьому, відповідно до п.4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, (далі Інструкція № 1452/735 від 09.11.2015 року) є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння є його дискреційними повноваженнями, але суд може їх врахувати, якщо вони підтверджуються іншими доказами у справі.

Разом з цим, належить також зазначити, що наявність ознак наркотичного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння.

Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, відбувається за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 .

Крім того, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

За таких обставин, в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що, в свою чергу, обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.

Працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 від 22.05.2025 і направленні на огляд водія від 22.05.2025, було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці; неприродна блідість обличчя; порушення мови.

При цьому, законодавець в п.2.5 Правил дорожнього руху передбачив безальтернативний (імперативний) обов`язок виконання водієм вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у разі виявлення у нього ознак такого сп`яніння.

Відмова від виконання вимог працівника поліції щодо проходження водієм огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння за наявності незаконності такої вимоги.

Водночас, апелянтом та його захисником не надано суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження доводів щодо незаконності дій працівників поліції щодо вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, а також підтверджуються відомостями долученого відеозапису, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

Належить також врахувати, що ОСОБА_1 та його захисником Карпухіним Д.О. не подавалась заява до правоохоронних органів, у порядку ст.214 КПК України, щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але дії цієї посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 та захисником Карпухіним Д.О. не оскаржувались, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності в порядку, передбаченому ст.267 КУпАП.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ на дії керівництва патрульної поліції, пов`язаних із перевіркою скарг щодо незаконних дій працівників поліції, при складанні ними адміністративного матеріалу у цій справі.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, беззаперечно свідчать про відсутність доказів у апелянта щодо незаконності дій працівників поліції та вимоги поліцейського щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Отже, враховуючи вимоги ст.266 КУпАП та відсутність будь-яких скарг і заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Враховуючи наявність відеозапису події у цій справі, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 від 22.05.2025, з урахуванням усіх доказів у справі. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, у ОСОБА_1 не було жодних об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Також не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і долучена до апеляційної скарги копія виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1805, а також надана захисником під час апеляційного розгляду довідка військово-лікарської комісії №2025-0516-1044-3269-7 від 16.05.2025, оскільки відомості цих медичних документів не підтверджують факт неможливості проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння за фактичних обставин у цій справі.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не підлягає.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що, виходячи з вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах поданої апеляційної скарги.

Твердження ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції порушено його процесуальне право на захист з тієї підстави, що судовий розгляд провадився за відсутності апелянта, на переконання апеляційного суду, є суб`єктивними та безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з відомостей судового провадження, суд першої інстанції засобами поштового зв`язку здійснював виклик ОСОБА_1 у судове засідання, що було призначено на 16 год. 00 хв. 13.08.2025.

При цьому, належить врахувати, що судово повістка направлена ОСОБА_1 за адресою, яку він зазначив під час складання адміністративного матеріалу у цій справі та яка міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 від 22.05.2025 (а.с.1).

З відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 від 22.05.2025 також вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлювався з його змістом та будь-яких зауважень, у тому числі щодо адреси місця його мешкання, у цьому протоколі не зазначав (а.с.1).

Апеляційний суд також враховує, у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 зазначено, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь у цьому засіданні.

Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що адміністративний матеріал за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 від 22.05.2025 надійшов до Харківського районного суду Харківської області 04.06.2025 (а.с.1-6) та судове засідання у суді першої інстанції було призначено на на 16 год. 00 хв. 13.08.2025.

Отже, з моменту надходження протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338338 разом іншими матеріалами до суду першої інстанції і до проведення судового засідання у цій справі пройшло більше двох місяців.

Згідно ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 278 КУпАПвизначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст.268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2012 у справі «Пелевін проти України»).

Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм провадження. Процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

Отже, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

При цьому, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №338338 від 22.05.2025 об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що судовий розгляд у цій справі буде проведено у Харківському районному суду Харківської області, про свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу (а.с.1).

Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 цікавився питаннями призначення судових засідань у суді першої інстанції.

Слід також зазначити, що, у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, інформація про кожне судове засідання оприлюднюється на офіційному веб-порталі Судової влади України, у тому числі у мобільному застосунку Порталу «Дія», та учасники справи не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань в суді апеляційної інстанції, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Апеляційний суд також бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 23.08.2018 у справі № 11-237сап18, з яких вбачається, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Належить також врахувати, що ОСОБА_1 подана апеляційна скарга на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2025 у цій справі у межах процесуального строку на апеляційне оскарження, а саме 22.08.2025, тобто ОСОБА_1 було відомо про перебування справи стосовно нього в суді першої інстнації, але будь-яких клопотань та заяв до суду не подавав.

Крім того, судом апеляційної інстанції прийнято до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2025 та надано процесуальну можливість надати свої докази на підтвердження версії сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Більш того, ця справа надійшла до суду апеляційного інстанції 02.09.2025, але ОСОБА_1 жодного разу не з`явився у судові засідання, які були призначені на 20.10.2025 та 01.12.2025, а також не надав суду доповнень до своєї апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Отже, сторона захисту не скористалась своїм процесуальним правом та не надано нових доказів, які могли підтвердити доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністартивного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами щодо порушення права ОСОБА_1 на захист, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

При цьому, інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які він зазначив в своїй апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена та встановлена згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність і необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягаю.

Суддя С.К. Шабельніков