Справа № 734/3129/25 Головуючий у 1 інстанції Бараненко С.М.
Провадження № 33/4823/994/25
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Безуглої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 05 липня 2025 року, о 09 год. 06 хв., на а/д М01, 87 км, с. Сираї, Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: різка зміна забарвлення шкірного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що місцевим судом не було об`єктивно досліджено всіх обставин справи в їх сукупності, а саме те, що першочергово працівниками поліції було здійснено неправомірний тиск на нього задля доставлення до місцевого Територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою розгляду іншої справи про адміністративне правопорушення. Вважає, що місцевий суд не врахував, що його психоемоційний стан у момент події відповідав типовим реакціям особи, яка зазнала неправомірного психологічного впливу з боку представників правоохоронних органів, і не свідчить про перебування у стані наркотичного сп`яніння. Жодних ознак, які б вказували на наявність у нього відповідного стану, у поведінці ОСОБА_1 не простежувалося. Звертає увагу на те, що на підтвердження відсутності факту вживання будь-яких наркотичних засобів, він пройшов медогляд у діагностичному центрі ТОВ «МЛ «ДІЛА», за результатами досліджень усі референтні значення виявилися негативними. Вказує, що він перебував у ТЦК та СП понад 3 доби, тому раніше не мав можливості звернутися до медичного закладу. Зазначає, що факт керування ним транспортним засобом не підтверджений наявними доказами. Також вказує, що відеозапис не є належним доказом, оскільки не відтворює в повній мірі обставини ситуації, що склалася, не відображає відомостей про вчинення правопорушення. Вказує на порушення процедури огляду, оскільки працівники поліції не роз`яснили загальний порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, не вчинили усіх належних дій щодо виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, визначених у п. 4 Розділу І Інструкції. Також, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердила його захисник, просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення захисника Безуглої К.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №381845 від 05.07.2025, ОСОБА_1 , 05 липня 2025 року, о 09 год. 06 хв., на а/д М01, 87 км, с. Сираї, Чернігівського району та області, керував автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: різка зміна забарвлення шкірного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.5).

За змістом ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння відповідно до п.4 Розділу І Інструкції є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я.

За ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.4 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

1. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

2. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

До матеріалів справи додано відеозапис, здійснений поліцейськими під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, відеозапис розпочинається з того, що поліцейський підходить до автомобіля марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 . Надалі під час перевірки документів, працівники поліції повідомили водієві ОСОБА_1 , що останній перебуває у розшуку ТЦК та СП, та наполягали проїхати до відповідного ТЦК та СП, а у разі відмови водія погрожували останньому затриманням. Водій почав телефонувати та консультуватися з цього приводу. Після відмови ОСОБА_1 проїхати до найближчого ТЦК та СП, працівник поліції, через 50 хв після зупинки т/з і початку спілкування з водієм, зазначив, що вбачає в ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння рук, забарвлення шкірного покриву та поведінка, що не відповідає обстановці та запропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога. ОСОБА_1 повідомив, що не вживає наркотичні засоби, забарвлення шкіряного покриву пояснив тим, що була спека. Водій не відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише відмовився сідати до службового автомобіля працівників поліції з міркувань особистої безпеки, оскільки перед цим працівник поліції наполягав на доставці його до ТЦК. В результаті чого працівники патрульної поліції розцінили дії водія, як відмову від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння та склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР України. Після чого, поліцейські затримали ОСОБА_1 та доставили до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де під час спілкування з працівниками ТЦК останній повідомив, що навчається та хворіє на епілепсію.

З цього ж відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими, постійно зауважував, що він не відмовлявся від огляду на стан спяніння. При цьому, працівниками поліції взагалі не проводились будь-які дії щодо встановлення наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. Працівники поліції не просили його якимось чином показати кисті рук, тому яким чином була виявлена ознака наркотичного сп`яніння, як тремтіння пальців, з відеозапису не вбачається.

Вказівка про наявність такої ознаки наркотичного сп`яніння як забарвлення шкірного покриву була обумовлена високою температурою повітря та хвилюванням водія.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що твердження про наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння було висунуто працівником поліції безпосередньо після відмови ОСОБА_1 у супроводі працівників поліції бути доставленим до ТЦК та СП без здійснення будь-яких дій, направлених на виявлення ознак наркотичного сп`яніння.

Також, з переглянутого відеозапису не було встановлено будь-якої поведінки ОСОБА_1 , що не відповідала обстановці. Водій адекватно реагував на питання працівників поліції, його мова була логічною, такою, що відповідає характеру подій, стриманою, коректною. Будь-яких проявів неадекватної поведінки у ОСОБА_1 не простежувалося, проте дії працівників патрульної поліції щодо водія в даному випадку були упередженими.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта проте, що з переглянутого відеозапису неможливо встановити факту того, що працівники поліції мали підстави вважати, про нявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскарженій постанові суду першої інстанції.

Крім того, дії поліцейських першочергово були спрямовані на доставлення ОСОБА_1 до ТЦК, а коли він відмовився від цього, то вони одразу, без жодних на то підстав, звинуватили останнього в наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння і в подальшому склали адміністративний протокол.

Таким чином, як зазначено приписами КУпАП та Інструкції встановлено, що підставою для проходження особою, що керує транспортним засобом, огляду на наркотичне сп`яніння є виявлення у цієї особи певних ознак такого сп`яніння, зазначених у Інструкції.

Оскільки суду не надано достовірних доказів виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, то слід зробити висновок про відсутність законних підстав вимоги працівника поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Отже, його відмова від проходження такого огляду не утворює ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримані вимоги закону щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Підстав вважати, що водій дійсно умисно, усвідомлено ухилився від проходження обов`язкового огляду на стан наркотичного сп`яніння, не встановлено.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вказана норма закону відображає сформульовану Європейським судом з прав людини у своїх справах («Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»,«Яременко проти України») доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree).

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що оскільки працівники поліції не проводили будь-яких дій щодо встановлення наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, що свідчать про порушення працівниками поліції Інструкції та вказують на відсутність підстав проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, тому всі докази по справі слід вважати недопустимими.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що місцевий суд під час розгляду справи не перевірив дотримання поліцейським зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а його висновки в постанові про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст.7 КУпАП, ст.62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, вона підлягає безумовному скасуванню, а провадження в справі - закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний