Справа № 299/391/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Лишенко Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2025 року справу про адміністративне правопорушення №299/391/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, об`єднано зі справою про адміністративне правопорушення №299/393/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, присвоївши об`єднаним адміністративним матеріалам єдиний унікальний номер судової справи - №299/391/25.

ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; за ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків та мешканця АДРЕСА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (Вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків та мешканця АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до постанови суду - 22.11.2024р., о 06.15 годині, прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 100 метрів від лінії державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб.

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, при спробі затримання на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця, зупинитися та надати документ, що посвідчує особу, для перевірки ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , здійснював спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, проігнорував та вдався до втечі, та в подальшому був затриманий працівниками ДПСУ.

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що справа в суді першої інстанції була розглянута без участі осіб, попри те, що захисник виявляв бажання брати участь у судовому засіданні. Зауважує, що протоколи про адміністративні правопорушення були прийняті з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, проте захисник-адвокат Лишенко Н.С. просила про розгляд справи у відсутності її підзахисного, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Лишенко Н.С. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП доведена, а висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

Протоколами про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ №023380 та серії ЗхРУ №023378 від 22.11.2045 стверджується, що 22.11.2024р., о 06.15 годині, прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 100 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. При спробі затримання на неодноразову повторювану законну вимогу, зупинитися та надати документи, що посвідчують особу, для перевірки ОСОБА_1 , який спільно із зазначеними громадянами України, проігнорував та вдався до втечі та в подальшому був затриманий військовослужбовцями ДПСУ.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та порушив вимоги ст.23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

З протоколів убачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколів, засвідчивши це особистим підписом.

Викладені у протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, підтверджуються даними, які містяться в протоколах про адміністративне затримання від 22.11.2024 та особистого огляду від 22.11.2024; а також даними Рапорту інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 майстер сержанта ОСОБА_5 від 22.11.2024 про факт затримання на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 100 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з іншими громадянами України, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, у складі групи осіб, при цьому здійснив злісну непокору законним вимогам працівника ДПСУ (а.с.4), схемою виявлення та затримання громадянина ОСОБА_1 , його паспортними даними.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, порушення вимог ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003 та його винуватість у вчиненні, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що сержант з матеріального забезпечення начальник відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги і на такі не посилалися ОСОБА_1 та його представник адвокат Лишенко Н.С. під час апеляційного розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний штаб-сержант ОСОБА_6 при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 чи його представник адвокат Лишенко Н.С. оскаржували незаконність дій працівників прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Як вбачається зі змісту складених щодо ОСОБА_1 матеріалів, такі підписані останнім без жодних зауважень, від повідомлення близьких родичів, послуг захисника та надання будь-яких пояснень щодо обставин, що мали місце, він відмовився.

Так, відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Відповідно до диспозиції частини другої статті 185-10 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення злісної непокори, законному розпорядженню чи вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, у складі групи осіб, які полягали у вимозі пред`явити документи, що посвідчують особу.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення, складених відносно ОСОБА_1 , суть вчинених ним правопорушень полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску у складі групи осіб та у злісній непокорі, законному розпорядженню чи вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, у складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст.185 -10 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень та у злісній непокорі законним вимогам працівникам ДПСУ.

Матеріалами справи підтверджено факт виявлення та затримання ОСОБА_1 22.11.2024 о 06.15 годині прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 100 м від лінії державного кордону України, та при спробі затримання на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця, зупинитися та надати документ, що посвідчує особу, для перевірки, ОСОБА_1 проігнорував та вдався до втечі.

Крім того, апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону України.

Будь-яких доказів, які б спростовували викладені у протоколі обставини, в матеріалах справи немає і таких стороною захисту не надано.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, які покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП і які є належними, допустимими та достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, є достатніми для доведення вини ОСОБА_1 та такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, що ставляться йому за провину.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).

Визначення тяжкості адміністративного правопорушення нормами КУпАП не передбачено.

Згідно «Примітки» до ст. 22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

Законодавцем не встановлено заборони щодо можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 1 ст. 185 КУпАП, оскільки такої заборони у примітці до ст. 22 КУпАП немає.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, враховуючи характер вчинених адміністративних правопорушень, особу ОСОБА_1 , відсутність у матеріалах справи відомостей, які б характеризували його з негативної сторони та про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а також відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчинених правопорушень, обмежившись усним зауваженням, що буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.

Вищенаведені обставини на переконання апеляційного суду, у даному конкретному випадку, суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_1 діянь, та дають підстави визнати такі діяння малозначними.

Таким чином, постанова суду від 19.02.2025 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч.1 ст.185-10 КУпАП за малозначністю й оголосити йому усне зауваження, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага