Провадження №3/447/1985/25
Справа №447/3693/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Львівської області Рябчун А. В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від СЮП ВП Стрийського РУП ГУНП в Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, учня 11 класу ЗЗСОІ-ІІІ ст., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП),

ВСТАНОВИЛА:

18 листопада 2025 року до Миколаївського районного суду Львівської області від СЮП ВП Стрийського РУП ГУНП в Львівській області надійшов протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 листопада 2025 року справу передано судді Рябчун А.В.

Відповідно до протоколу серії ВАД №989162 від 06 листопада 2025 року вбачається, що 04.11.2025 року близько 22:30 год гр. ОСОБА_1 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту в смт. Розділ по вул. Січових Стрільців, 9, неповнолітній ОСОБА_1 , 2009 року народження, вчинив хуліганські дії відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , 2008 року народження, а саме в телефонному режимі висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою словесно, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 173 КУпАП.

В судовому засіданні 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 зазначив, що дійсно 04.11.2025 року телефонував ОСОБА_2 та висловлювався до нього частково нецензурними словами, оскільки мав образу на нього через його вислови в минулому. При цьому вказав, що телефонний дзвінок здійснював з дому. На час розгляду справи перед ОСОБА_2 вибачився, примирився та просив закрити провадження у справі, про що надав письмову заяву.

В судовому засіданні 10 грудня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Ратич Т. М. заперечив наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, вказав на відсутність складу адміністративного правопорушення, зокрема, відсутність місця вчинення. При цьому зазначив про примирення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , просив закрити провадження у справі.

В судовому засіданні 10 грудня 2025 року потерпілий ОСОБА_2 вказав, що приїхав у м. Новий Розділ з м. Донецька та навчається у одному класі з ОСОБА_1 у ЗЗСОІ-ІІІ ст. за час навчання потерпав від неприязного відношення зі сторони своїх однокласників. Визнав, що навесні висловився в сторону ОСОБА_1 образливим словом. 04.11.2025 року останній подзвонив на його номер телефону та спілкувався образливими словами з ним. Де знаходився ОСОБА_1 в той момент йому не відомо. Вказав, що на момент розгляду справи з ОСОБА_1 примирився, останній вибачився. Просив закрити провадження у справі, про що подав письмову заяву.

В судовому засіданні 10 грудня 2025 року законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтвердила події, що відбувалися 04.11.2025 року, вказала, що ОСОБА_1 та її син примирилися, ОСОБА_1 вибачився. Не заперечує проти закриття провадження у справі.

Розглянувши адміністративну справу суд дійшов наступного висновку.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Розглянувши справу на підставі досліджених доказів орган (посадова особа) відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову.

Стаття 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто за нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у статті 173 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила дій, передбачені статтею 173 КУпАП.

Інкриміноване ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення діяння не відповідає диспозиції статті 173 КУпАП, в протоколі не зазначено суть правопорушення, не зазначено, де саме у громадському місці ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство. Натомість у протоколі зазначено «перебуваючи на зупинці громадського транспорту в смт. Розділ по вул. Січових Стрільців, 9», що не дає суду можливості встановити чи вказана адреса є громадським місцем. При цьому вказану обставину заперечив ОСОБА_1 та не підтвердили інші учасники справи. Судом також враховано, що до матеріалів справи не долучено доказів, які б підтверджували, що телефонний дзвінок ОСОБА_1 здійснював саме з місця, вказаного у протоколі, чи іншого громадського місця.

При цьому у своїх поясненнях ОСОБА_1 вказує, що телефонний дзвінок до потерпілого він здійснив з місця свого проживання, що не є громадським місцем. Також у поясненнях потерпілого ОСОБА_2 зазначено, що йому не відомо звідки ОСОБА_5 телефонував до нього.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 19 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю за винятковим цинізмом.

Громадський порядок це обумовлена потреба суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами, система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу. (ст. 1 Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 p. № 2899-IV).

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Водночас, суд не знаходить наявність умислу в діях ОСОБА_1 на порушення громадського порядку і спокою інших громадян, прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі не встановлено.

Так, і в протоколі про адміністративне правопорушення, не розкрито наслідки порушення громадського порядку і спокою громадян, настання яких прямо передбачене диспозицією статті 173 КУпАП як обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення, не конкретизовано саме яке громадське місце.

При цьому суд зазначає, що особа може бути притягнута судом до адміністративної відповідальності лише в тому випадку, коли її вина доведена поза розумним сумнівом.

Суд дійшов висновку, що не можуть бути належними та допустимими доказами відомості, що містяться лише у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Протокол про адміністративне правопорушення не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За відсутності доказів фактичних обставин правопорушення визнати особу винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, на думку судді, не можливо, оскільки беззаперечних доказів вини суду не надано.

Відповідно до положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, суд повинен бути впевнений, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, щодо якої складено протокол.

Відповідно до вимог частини 2 статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення за статтею 173 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія або склад адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 слід закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя Анна Рябчун