КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Справа № 752/4516/25
№ 33/824/5607/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Сергієнка Павла Володимировича на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В. від 05 вересня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №236337 від 02 лютого 2025 року, 01 лютого 2025 року о 23:45 водій ОСОБА_1 по вул. М. Грінченка, 12, у м. Києві керував транспортним засобом Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», або у лікаря-нарколога в КМКЛ «Соціотерапія» водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з такою постановою суду, 10 жовтня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Сергієнко П.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова винесена з порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом було порушено право на участь у судовому засіданні, так як до суду були подані клопотання про відкладення судового розгляду, однак суд ці клопотання проігнорував, не навівши жодних мотивів їх відхилення у постанові, що є грубим порушенням вимог ст. 268 КУпАП та ст. 7 КУпАП. Розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та без участі його захисника призвів до порушення його прав на захист та права на участь у судовому засіданні.

Вказує, що суд дійшов висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, пославшись на відеозаписи та протокол про адміністративне правопорушення, однак сам факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння не є достатнім доказом перебування у стані сп'яніння. Відеозаписи, на які посилається суд, не містять об'єктивних даних, що підтверджують стан алкогольного сп'яніння, а лише суб'єктивні оцінки поліцейських.

Зауважує, що судом порушено строки розгляду справи, оскільки справа порушена 02 лютого 2025 року, а розгляд справи відбувся 05 вересня 2025 року, що свідчить про значне затягування процесу судом. Також, судом не було виконано вимоги закону щодо направлення постанови.

Також зазначає, що причина зупинки транспортного засобу була незаконною та необгрунтованою, тому подальші дії поліцейського щодо водія є незаконними; під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейські зобов`язані роз`яснити особі її права, передбачені ст. 263 КУпАП, однак докази того, що водію були належним чином роз`яснені ці права матеріали справи не містять; на неодноразові прохання водія пред`явити для огляду технічний засіб за допомогою якого мав проводиться огляд, та підтвердити його справність і сертифікацію, поліцейські не вжили жодних дій; матеріали справи не містять доказів того, що водію запропоновано пройти огляд за належною процедурою, поліцейські не пропонували проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду; направлення на проходження огляду у медичному закладі є сфабрикованим, оскільки невідомо хто його склав та за яких обставин; матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що поліцейськими були встановлені ознаки сп`яніння; відеозаписи, надані до матеріалів справи не містять жодних даних про: роз`яснення причин зупинки; пропонування пройти огляд на стан сп`яніння; вручення направлення на медичний огляд, що свідчить про недобросовісність дій поліції та недопустимість отриманих таким шляхом доказів.

Також в апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, оскільки копію постанови суду першої інстанції отримано 03 жовтня 2025 року, при цьому в судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Сергієнко П.В. не були присутні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Сергієнко П.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що суддя Голосіївського районного суду міста Києва 05 вересня 2025 року виніс постанову за відсутності ОСОБА_1

03 жовтня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Сергієнко П.В. ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року.

Враховуючи вказані обставини, що свідчать про бажання звернутися з апеляційною скаргою, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. п. 2, 6, 7 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №236337 від 02 лютого 2025 року, 01 лютого 2025 року о 23:45 водій ОСОБА_1 по вул. М. Грінченка, 12, у м. Києві керував транспортним засобом Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», або у лікаря-нарколога в КМКЛ «Соціотерапія» водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№236337 від 02 лютого 2025 року;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01 лютого 2025 року;

постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3986109 від 02 лютого 2025 року, згідно якої водій керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП;

відеозаписом з бодікамери.

Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З відеозапису судом встановлено, що поліцейськими був зупинений транспортний засіб Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху. В подальшому, поліцейські встановивши ознаки алкогольного сп'яніння, неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу або у лікаря-нарколога (час запису 23:49:39, 00:02:42, 00:04:57; 00:05:17), однак водій згоди не надав, жодної відповіді на пропозиції щодо огляду не надав, що було розцінено поліцейськими як відмову від проходження огляду та повідомлено про складання адміністративного протоколу за порушення п. 2.5, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наявні у справі докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушено право на участь у судовому засіданні та строки розгляду справи, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2025 через канцелярію суду було подано клопотання адвокатом Софиною Ігорем Володимировичем про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення розгляду справи у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 21.05.2025. Адвокату було забезпечено реалізацію права на ознайомлення з матеріалами справи.

21.05.2025 через офіційну електронну пошту суду адвокат Софина І.В. надіслав клопотання про відкладення у зв`язку із участю адвоката в іншій справі поза межами міста Києва та судове засідання було відкладено на 11.06.2025.

22.05.2025 через офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання від Софини І.В. про припинення повноважень представника - адвоката Софини І.В.

10.06.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із розірванням договору із адвокатом Софиною І.В. та необхідністю належної підготовки до розгляду справи.

14.07.2025 в черговий раз від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було призначено на 16.07.2025 у зв`язку з робочим відрядженням.

12.08.2025 через офіційну електронну скриньку суду надійшло клопотання про відкладення від ОСОБА_1 з тих самих підстав.

04.09.2025 через канцелярію суду надійшло чергове клопотання про відкладення з тих самих підстав, що і попередні.

При цьому, сам ОСОБА_1 жодного разу до суду не прибув та документи, які б стверджували поважність причин неявки до суду не подав.

У задоволенні чергового клопотання про відкладення розгляду справи судом (суддею) було відмовлено, адже розцінено неодноразово заявлені клопотання ОСОБА_1 як недобросовісно створювані учасником перепони для руху справи, та зловживання процесуальними правами.

Принцип добросовісності є загальноправовим принципом, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Складовими цього принципу є заборона зловживання процесуальними правами, необхідність добросовісного виконання процесуальних обов`язків; процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" у ст. 2, 6, 48 визначає, що правосуддя в України здійснюється на засадах верховенства права.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляду справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також наголошувалося на тому, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав в основоположних свобод обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору (п. 71 рішення у справі "Смірнов проти України" заява № 3655/02, п. 41 "Пономарьов проти України" заява № 3236/03).

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення у справі «Красношапка проти України» від 30.11.2006).

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Подія адміністративного правопорушення мала місце 01.02.2025, розгляд справи в неодноразово відкладався з метою реалізації процесуальних права та інтересів як особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і такі відкладення були неодноразовими та кожного разу - суттєво відтерміновано у часі, за яких ОСОБА_1 до суду не прибув, не скористався правовою допомогою.

На переконання апеляційного суду, після складання протоколу про адміністративне правопорушення 02.02.2025 ОСОБА_1 не був позбавлений можливості належним чином скористатися своїми процесуальними правами та реалізувати обов`язки, у тому числі залучити іншого захисника, з'явитися в судове засідання тощо.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 цього Кодексу при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є обов`язковою, а тому розгляд справи відбувся за відсутності особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи і судом не було порушено право ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні. Навпаки, суд вчиняв усі дії з метою розгляду справи за участю ОСОБА_1 чи його захисника.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, пославшись на відеозаписи та протокол про адміністративне правопорушення, однак сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не є достатнім доказом перебування у стані сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, виходив з того, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки або у медичному закладі. Жодних висновків щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, суд першої інстанції не робив.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість зупинки транспортного засобу, оскільки вони спростовуються відеозаписом та наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3986109 від 02 лютого 2025 року, згідно якої водій керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що поліцейські не роз`яснили прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі доводи не спростовують висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження про те, що на неодноразові прохання водія пред`явити для огляду технічний засіб за допомогою якого мав проводиться огляд та підтвердити його справність і сертифікацію, поліцейські не вжили жодних дій, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом. Жодних прохань від водія щодо пред'явлення для огляду технічний засіб за допомогою якого мав проводитися огляд не було, що підтвероджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що водію запропоновано пройти огляд за належною процедурою, поліцейські не пропонували проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду, апеляційний суд оцінює критично, оскільки відеозаписом підтверджується, що поліцейські щонайменше 5 разів пропонували водію пройти огляд як на місці зкпинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.

Відеозаписом підтверджується встановлення поліцейським ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 (час запису 01:01:04 - 00:01:27), тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28 жовтня 2010 року). Однак вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази, тому завдання ЄСПЛ полягає, з-поміж іншого, в тому, щоб установити, чи було провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, справедливим у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Отже, Суд не може, в принципі, виключати, що докази, отримані з порушеннями національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду. Національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак Суд має пересвідчитися, чи було провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 (mutatis mutandis рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 року, серія А № 140, сторінка 29, пункт 46).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи, що суд оцінює докази у їх сукупності, на відеозаписі з нагрудної камери зафіксовано всі події, які необхідні для з`ясування та встановлення дійсних обставин справи, апеляційний суд вважає, що порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 підтверджений належними та допустимими доказами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 ПДРУкраїни та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПдоведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Сергієнка Павла Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року, якою визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов