Провадження № 3/127/7514/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Горбатюк В.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №081466 встановлено, що ОСОБА_1 о 19 год. 37 хв. 10.11.2025 в АДРЕСА_1 за місцем свого проживання вчинив стосовно свої доньки ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що проявлялось в штурхані, словесних образах та погрозах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №081464 встановлено, що ОСОБА_1 о 19 год. 37 хв. 10.11.2025 в АДРЕСА_1 за місцем свого проживання вчинив стосовно свої дружини домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що проявлялось в штурхані, словесних образах та погрозах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що жодного насильства стосовно доньки та дружини не вчиняв. Пояснив, що він разом із дружиною та донькою проживають в одному будинку. У них виникають постійні конфлікти на побутовому рівні. ОСОБА_1 самостійно сплачує комунальні послуги, а потерпілі у цій справі безкоштовно проживають у будинку, жодних витрат не покривають, донька відкрила перукарню у приміщенні, власником, якого він є, тому він вважає, що його рідні зобов`язані економити на споживанні комунальних послуг. Вказав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10.11.2025 увімкнули без потреби обігрівач, тому він піднявся на другий поверх будинку і вимкнув обігрівач. Внаслідок вказаного дружина та донька влаштували сварку та викликали поліцію. Жодних насильницьких дій ОСОБА_1 щодо потерпілих не чинив.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Коцурак Т.Ю. у судовому засіданні звернула увагу, що конфлікт між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носить суто побутовий характер, не містить ознак домашнього насильства. Просила закрити провадження, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_3 повідомила, що є дружиною ОСОБА_1 , вказала, що вони прожили у шлюбі багато років, але зараз стосунки погіршились, постійно виникають конфлікти на побутовому рівні. Повідомила, що її чоловік отримує кошти з оренди їх спільного майна, тому може самостійно сплачувати комунальні послуги. Підтвердила обставини, що викладені у протоколі.

Потерпіла ОСОБА_2 повідомила, що є донькою ОСОБА_1 . Підтвердила обставини, викладені у протоколі та повідомила, що батько навмисне виключає на щитку електрику, щоб вони із матір`ю не могли користуватися обігрівачем, а цього разу піднявся у їх кімнату та намагався вимкнути сам обігрівач. Вказала, що конфлікти на цій підставі у них є регулярними.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що вона є старшою донькою ОСОБА_1 . Вказала, що між її батьками завжди були нормальні відносини, жили дружно, спільно вели бізнес. Однак її молодша сестра ОСОБА_2 після розлучення з чоловіком - італійцем повернулась проживати до батьків у будинок та з того часу між батьками почались непорозуміння. Вказала, що про ситуацію, яка склалася 10.11.2025 спілкувалась з батьком по телефону, саме в той час, коли між батьками та молодшою сестрою відбувався конфлікт. Повідомила, що сварка була саме через відключення обігрівача, який знаходиться у кімнаті, де перебували мама та її молодша сестра. Вказала, що її батько не міг вчинити домашнє насильство, а між батьками була побутова сварка щодо нераціонального використання електрики та оплати комунальних послуг.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, думку потерпілих, свідка та оцінивши докази у їх сукупності, суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 (далі Закон № 2229-VIII), домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 1 Закону № 2229-VIII психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з визначенням, яке надане у пункті 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Підлягає обов`язковому з`ясуванню характер вчиненого насильства та наслідки у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, є обов`язковою складовою об`єктивної сторони цього адміністративного правопорушення. Лише за наявності цих даних можливо зробити висновок про наявність особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді здійснення насильства у сім`ї.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП як обов`язковий елемент об`єктивної сторони домашнього насильства передбачає настання наслідків у виді реального заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої.

Однак із матеріалів справи не встановлено, що наслідком дій ОСОБА_1 є заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілих. Будь-які відомості та докази про ці обставини у матеріалах справи відсутні. Зі змісту протоколу не встановлено чи завдана така шкода потерпілим.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №081466 ОСОБА_1 о 19 год. 37 хв. 10.11.2025 в АДРЕСА_1 за місцем свого проживання вчинив стосовно свої доньки ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що проявлялось в штурхані, словесних образах та погрозах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №081464 ОСОБА_1 о 19 год. 37 хв. 10.11.2025 в АДРЕСА_1 за місцем свого проживання вчинив стосовно свої дружини домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що проявлялось в штурхані, словесних образах та погрозах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тобто у протоколах вказано, що ОСОБА_1 здійснював дії психологічного та фізичного характеру, однак не зазначено, що цими діями завдано шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої.

Як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до матеріалів справи додано письмові пояснення потерпілих: дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_2 . Однак у судовому засіданні суд, заслуховуючи пояснення потерпілих та ОСОБА_1 , встановив, що між ними тривалий час виникають конфлікти, пов`язані з нераціональним використанням електроенергії, на думку ОСОБА_1 , та необхідністю у зв`язку з цим сплати за комунальні послуги. Потерпілі згадували ряд подій, що мали місце протягом попередніх кількох років, у ході яких між ними та ОСОБА_1 виникали сварки на ґрунті фінансових питань. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечуючи, вказав, що дружина та донька постійно відпочивають за кордоном. У свою чергу потерпілі зазначили, що ОСОБА_1 має великий дохід, оскільки отримує кошти з оренди.

У письмових запереченнях ОСОБА_1 вказує, що його дружина та донька постійно створюють нестерпні умови для проживання у його ж будинку. Додав квитанції про систематичні сплати ним комунальних послуг, довідки про його стан здоров`я, а також скеровані ним та його старшою донькою заяви до ГУНП у Вінницькій області, у яких вони просили поліцію вжити заходів до потерпілих у цій справі осіб.

Крім пояснень потерпілих, відсутні інші докази винуватості ОСОБА_1 щодо вчинення ним домашнього насильства.

Працівники поліції не надали до адмінматеріалів відеозапис із фіксацією процедури оформлення протоколів про адміністративне правопорушення. Також працівники поліції не відібрали пояснення у ОСОБА_1 , про що він вказав у судовому засіданні.

До матеріалів справи додано також протоколи прийняття заяв про кримінальне правопорушення, форми оцінки ризиків та терміновий заборонний припис стосовно кривдника, який є не читабельним.

Проаналізувавши у сукупності докази, які додані до протоколів про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП, які б підпадали під ознаки дій фізичного чи психологічного характеру щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що між ОСОБА_1 , його дружиною та донькою виникла побутова сварка, умови якої не свідчать про наявність у ОСОБА_1 ознак кривдника чи його явної фізичної або психологічної переваги над постраждалими.

Крім цього, при з`ясуванні обставин вчинення правопорушення та встановленні наявності або відсутності в діях особи ознак фізичного чи психічного домашнього насильства, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварку можна визначити як суперечку, емоційно неконтрольоване негативне спілкування, предметом якого найчастіше є неузгодження щодо дрібних побутових питань, яке полягає у доведенні кожною стороною власної правоти, із вживанням сторонами взаємних образ та звинувачень.

Конфліктом є особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже наявна одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Із пояснень потерпілих встановлено, що такого роду конфліктні ситуації побутового рівня між ними мають систематичний триваючий характер та мають фінансове підґрунтя, водночас до матеріалів справи не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій психологічного чи фізичного характеру, пов`язаних з домашнім насильством щодо потерпілих у цій справі. Також у матеріалах справи відсутня вказівка на безпосереднє завдання діями ОСОБА_1 шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілих.

Отже, сам лише факт наявності між учасниками справи конфлікту із використанням образливих слів не може свідчити про вчинення психологічного та фізичного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Саме на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Лише протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати доказом у справі в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли належного підтвердження при дослідженні матеріалів справи.

Суд наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому суд дійшов до висновку про необхідність закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 1, 7, 9, 173-2, 245, 247, 251, 252, 254, 280 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В. В. Горбатюк