Справа № 562/3947/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2025 рокусуддя Здолбунівського районного суду Рівненської області Чорний І.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

23.10.2025 року о 02:46 год. траса Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи особою яка позбавлена права керувати транспортними засобами. Дане правопорушення вчинив повторно протягом року та був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова ЕНА №5995740 від 23.10.2025, чим порушив ст. 15 ЗУ "Про дорожній рух", вимоги п. 2.1(а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Крім того як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №491284 від 23 жовтня 2025 року, 23.10.2025 о 02 год. 44 хв. траса Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів 172 км. громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6810 номер 0339, результат огляду становить 1,53 проміле, що підтверджується тестом №724 від 23.10.2025, та двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП. Огляд фіксувався за допомогою технічного пристрою бодікамера 470039.

Постановою Здолбунівського районного суду від 11.12.2025 року матеріали адміністративних справ відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП об`єднано в одне провадження для спільного розгляду та присвоєно об`єднаним справам №562/3947/25 (провадження № 3/562/814/25).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом був призначений на 04.12.2025 року та в подальшому відкладений на 11.12.2025 року у зв`язку з неявкою останнього.

Як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштових відправлень, направленого ОСОБА_1 судом за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення причиною повернення повістки є: адресат відсутній за вказаною адресою, що не дало змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень. Також судом розміщувались оголошення про виклик до суду ОСОБА_1 на веб-порталі судової влади України.

За таких обставин, приходжу до висновку, що розгляд справи слід провести за відсутності останнього.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за дії, пов`язані з керуванням транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, а також, керуванням транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, а також, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, які вчинено повторно протягом року.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за дії, пов`язані з керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 3 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п. 2.1(а), 2.9 (а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

.Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У ході розгляду справи судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №491284 від 23 жовтня 2025 року, та встановлено, що такий складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, та у даному протоколі зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (а) ПДР України, що проявилося у керуванні останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Дана обставина підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом події, який міститься на DVD-диску, що долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в ході дослідження якого в судовому засіданні встановлено, що водій ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер, результат огляду позитивний, показник становить 1,53 проміле алкоголю.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП Ю.Мороз, ОСОБА_1 протягом року двічі притягався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 12.11.2024 справа №609/1307/24 та у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП відповідно до постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 27.03.2025 справа №609/93/25.

Також судом встановлено, що згідно постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 27.03.2025 справа № 609/93/25 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 130 КУпАП за керування автомобілем 18.01.2025 о 13:32 год. з явними ознаками алкогольного сп`яніння, і накладено на нього адміністративне стягнення.

Разом з тим, що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 12.11.2024 справа №609/1307/24, суд констатує, що правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП було вчинене 02.10.2024 о 23 год. 55 хв., тобто, за межами річного строку визначеного ч.3 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою УПП в Рівненській області неправильно було кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованого в протоколі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні, які відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №491284, ЕПР1 №491286 від 23 жовтня 2025 року, складеними із дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та сумнівів у їх достовірності не виникає, в яких викладені обставини вчинення правопорушень; довідками інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП Ю.Мороз; копією постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 серії ЕНА №5995740 від 23.10.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП в сумі 20400 грн.; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведений за допомогою Алкотест Драгер номер 0339, результат огляду на стан сп`яніння проба позитивна, 1,53 проміле алкоголю, та в якому ОСОБА_1 власним підписом підтвердив, що з результатом згідний; роздруківкою тесту приладу Алкотест Драгер номер 0339, щодо виявлення стану сп`яніння, тест до протоколу №724 від 231.0.2025 року, який показав результат 1,53 проміле алкоголю; направленням на огляд до медичного закладу водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.10.2025; відеозаписом з камер працівників поліції, при огляді якого встановлено, що водій ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер, результат огляду позитивний, показник становив 1,53 проміле алкоголю; а також іншими матеріалами справи.

Інших доказів та доводів, які б спростовували вищевказані дані та обставини про вчинене адміністративне правопорушення, при розгляді справи не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що в діяннях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`ягніння вчинене особою, яка повторно протягом року вчинила адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП; ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який викладений у постанові від 04.09.2023 по справі № 702/301/20, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З вищенаведеної постанови випливає, що навіть за відсутності в особи посвідчення водія, її може бути позбавлено права керувати транспортними засобами, адже особи, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши в передбаченому законом порядку посвідчення водія, несуть суспільну небезпеку для оточуючих.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При обранні адміністративного стягнення, суд виходить з вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно якої, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При накладенні стягнення, суд, враховує санкцію статті, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що оплатне вилучення транспортного засобу не можна накладати на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Як вбачається із протоколів про адміністративне правопорушення, автомобіль марки ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , належить гр. ОСОБА_3 , відтак, ОСОБА_1 не є власником вищевказаного транспортного засобу, тому у разі застосування адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, будуть порушені майнові права інших осіб та положення чинного законодавства щодо обсягу прав власників, що є неприпустимим.

Згідно із статті 41 Конституції України (норма прямої дії), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, оскільки саме таке стягнення буде відповідати рівню суспільної небезпеки вчинених правопорушень, а також, буде достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень в майбутньому і необхідним для досягнення мети адміністративного стягнення.

У разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, згідно ч. 1 ст. 40-1 КУпАП сплачується судовий збір, який становить 605,60 грн.

Керуючись статтями 9, 23, 33, 34, 40-1, ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126, ст. 247, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130; ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Реквізити для сплати штрафу: одержувач: ГУК у Рівнен.обл./Рівнен.обл. 21081300, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача IBAN: UA0017001, код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на рахунок № UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві, код банку отримувача 899998, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

На підставі ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 308 КУпАП).

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 308 КУпАП).

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Здолбунівський районний суд Рівненської області.

Суддя: І.А. Чорний