"11" грудня 2025 р. Справа № 363/4220/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 395151 від 18.07.2025 року вбачається, що 18 липня 2025 року об 11 год. 00 хв. у м. Вишгород на дорозі Вишгород-Ровжі, 1 км. водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння рук, млявість обличчя.

З метою встановлення факту перебування у стані наркотичного сп`яніння працівники поліції під відеозапис запропонували ОСОБА_1 пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Однак від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків та під відеозапис.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення.

До судового розгляду від захисника ОСОБА_1 - адвоката Чорній Д.О. надійшло клопотання про закриття провадження по справі, в якій захисник зазначив наступне. 18 липня 2025 року о 10:48 год працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 . Об 10:51 год. водій ОСОБА_1 повідомив, що жодних наркотичних чи алкогольних напоїв не вживав, окрім напередодні (вчора ввечері) пива. Об 10:52 год. старшим лейтенантом поліції Муценко Тарасом Григоровичем було запропоновано водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на прилад «Драгер», а також пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, тому вважає, що працівник поліції не визначився в якому стані перебуває водій. Об 11:21 год. працівник поліції зазначив, що буде складати протокол за ст.130 КУпАП відносно водія, тобто ще до того як водій ще не відмовився від проходження огляду, працівниками патрульної поліції було упереджено прийнято рішення щодо складання протоколу. Об 11:22-11:23 год. відбувся діалог між водієм, пасажиром та патрульними поліцейськими відповідно до якого поліцейські повідомили, що якщо водій відмовиться від проходження медичного огляду тоді на нього буде складений протокол і тоді він швидше зможе поїхати додому. Звертає увагу суду, що жоден з патрульних поліцейських не роз`яснив наслідків такої відмови, про те що в водія вилучать водійське посвідчення, при тому що на відео чітко видно, що водій повідомив, що він нічого не розуміє і зробить так, щоб «було швидше».

Також захисником зазначено, що з протоколу серії ЕПР1 № 395151 вбачається, що він складений та підписаний інспектором Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Муценко Тарасом Григоровичем. Датою та часом складання було вказано 18.07.2025 року об 11:44 год., проте дана обставина на думку захисника не відповідає дійсності, оскільки 18.07.2025 року в проміжку часу з 11:42 хв. по 11:49 хв. інспектор поліції ОСОБА_2 приймав участь у слідчій дії відносно зовсім іншого громадянина ( ОСОБА_3 ). Таким чином старший лейтенант поліції Муценко Т.Г. фізично не мав можливості складати відносно водія ОСОБА_1 протокол, а потім всупереч закону й підписувати його. Крім того, на відео з боді-камери об 12:01 год. був зафіксований факт того, що ОСОБА_2 не складав протокол.

Крім того, захисником зазначено, що до матеріалів протоколу був долучений акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проте даний акт огляду стосується виключно огляду осіб які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, а не в стані наркотичного сп`яніння. Таким чином даний акт суперечить складеному протоколу.

На підставі викладеного, посилаючись на п. 1 ст. 247 КУпАП, захисник прохав суд закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини встановлено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У Постанові ВП ВС від 12.01.2023 року у справі № 9901/278/21 було встановлено, що реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подав, просив розгляд справи проводити за його відсутності, а справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП не належать до переліку справ, що розглядаються за обов`язкової присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, то суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

В судове засідання також неодноразово викликався представник поліції інспектор Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції Муценко Т.Г. для надання пояснень у справі. В судові засідання старший лейтенант поліції Муценко Т.Г. не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Також, в судове засідання неодноразово викликалися свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані наркотичного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 395151 від 18.07.2025 року вбачається, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 18 липня 2025 року об 11 год. 00 хв. у м. Вишгород на автодорозі Вишгород-Ровжі, 1 км., керування транспортним засобом.

У матеріалах справи наявний DVD-R диск (а.с. 10), на якому містяться файл export-ddct8 з відеозаписом тривалістю 1 година 31 хвилина 06 секунд.

При дослідженні зазначеного відеозапису судом встановлено, що відеозапис зроблений на нагрудну камеру працівника поліції, обставини та факти, зафіксовані на відеозаписі, за датою, часом та місцем відповідають тим, що розглядаються в межах даної справи, та відтворює логічну, послідовну та хронологічну картину подій, що мали місце 18.07.2025 року за фактом вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозапису судом встановлено, що 18.07.2025 року о 10 год. 49 хв. на автодорозі Вишгород-Ровжі, 1 км. водій транспортного засобу марки Opel державний номерний знак НОМЕР_1 припаркував свій автомобіль на правій полосі руху, ближче до узбіччя дороги. ОСОБА_1 знаходився в автомобілі на водійському місці, на вимогу поліцейського він виходить з автомобіля. У процесі спілкування працівник поліції неодноразово звертався до ОСОБА_1 як до водія вказаного автомобіля, безпосередньо називає його «водієм», при цьому ОСОБА_1 жодного разу не виправив його, та не заперечував щодо керування транспортним засобом марки Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 . З відеозапису вбачається, що поліцейський провів огляд водія, та повідомив йому про наявність у водія зовнішніх ознак наркотичного сп`яніння та неодноразово пропонує водію ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що останній неодноразово відмовляється. Таким чином, з дослідженого відеозапису, зробленого на нагрудну камеру працівника поліції, беззаперечно підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Opel державний номерний знак НОМЕР_1 , 18 липня 2025 року об 10 год. 49 у м. Вишгород на автодорозі Вишгород-Ровжі 1 км.

Даний факт стороною захисту не оспорювався. Так, з письмових заперечень захисника ОСОБА_1 адвоката Чорній Д.О. вбачається, що 18 липня 2025 року о 10 год. 48 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками патрульної поліції.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що даний факт беззаперечно підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, не був оспорений та підданий сумніву стороною захисту, суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 4 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак наркотичного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції та направлення огляд на стан наркотичного сп`яніння до спеціального медичного закладу, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

З відеозапису, зробленого на нагрудну камеру працівників поліції записаного на долучений до матеріалів справи DVD-R диск (а.с. 10), вбачається, що працівником поліції у процесі спілкування та перевірки документів встановлено у ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння - зіниці очей не реагували на світло, тремтіння пальців рук. На запитання поліцейського чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, наркотичні чи психотропні речовини, останній відповів що напередодні пив пиво, але після цього пройшло багато часу, більше нічого не вживав, вночі займався ремонтом автомобіля. О 10:52 год. працівником поліції було запропоновано водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а також пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. На запитання працівника поліції чи погоджується ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, або відмовляється, водій ОСОБА_1 не надав відповіді, почав метушитись та бігати в пошуках запальнички. На неодноразову пропозицію іншого працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, водій ОСОБА_1 неодноразово відмовився. Останньому були роз`яснені його права, та можливість оскарження дій працівників поліції. При цьому, під час діалогу між водієм та пасажиром, щодо відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 питав думку пасажира з цього приводу, який порадив йому відмовитись, бо так буде швидше, в той же час патрульним поліцейським було звернуто увагу водія, що рішення має приймати саме він особисто. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що відносно нього буде складений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за відмову водія транспортного засобу від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та запропоновано отримати копію протоколу, на що ОСОБА_1 погодився.

У подальшому, в присутності двох свідків ОСОБА_1 працівниками поліції було ще раз запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 остаточно відмовився і як наслідок, було складено відносно ОСОБА_1 адміністративний матеріал, а саме протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 395151 від 18.07.2025 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, надано можливість написати пояснення чи заперечення, та отримати його копію, на що останній погодився. Будь-яких зауважень та заперечень у ОСОБА_1 не було.

При цьому, суд зауважує, що обставин, за яких можливо було б дійти висновку, що працівниками поліції під час зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , чи під час проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння, за наявності підозри перебування у такому стані, було допущено порушення Закону України «Про Національну поліцію», чи недотримано вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 №1395 та Порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 № 1452/735, що б вказувало на те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП був складений відносно останнього незаконно чи безпідставно, судом встановлено не було.

Крім того, суд наголошує, що оскільки екіпаж, який зупинив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , складався з двох працівників поліції, один з яких був інспектор Вишгородського районного Управління ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції Муценко Тарас Григорович, який, хоча і не вносив дані в технічний пристрій, з якого згодом був роздрукований протокол, але спілкувався з водієм, весь час був присутній на місці пригоди разом зі своїм напарником іншим працівником поліції, який вносив дані в протокол на технічному пристрої, перевірив протокол та зачитав його ОСОБА_1 , підписав роздрукований протокол, вважати складений протокол неуповноваженою на те особою, на що вказує у поданій заяві захисник, у суду підстави відсутні.

На підставі викладеного, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 315151 від 18.07.2025 року (а.с.1), складений у присутності ОСОБА_1 , особисто підписаний ОСОБА_1 , зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено;

- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що записаний у файл на диск (а.с. 10), з якого судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку;

- актом огляду на стан сп`яніння (а.с. 2), який є Додатком 2 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.10 розділу ІІ) де зафіксовано підписом ОСОБА_1 відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності 2-х свідків;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 18.07.2025 року (а.с. 3), в якому зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, ознаки наркотичного сп`яніння, а також відмова ОСОБА_1 від проходження огляду в спеціальному медичному закладі;

- поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 18.07.2025 року в присутності яких 18.07.2025 року об 11 год. 15 хв. у м. Вишгород на дорозі Вишгород-Ровжі, 1 км. працівниками поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я Вишгородській ЦРЛ, на що отримано відмову водія ОСОБА_1 .

З копії посвідчення водія НОМЕР_2 від 26.12.2013 вбачається наявність у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, яка здійснювала керування транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього, з урахуванням того, що справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду у 2023 році, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 23, 33, 34, 35, 40-1, 130, 254-256, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Повний текст постанови складено 15.12.2025.

Суддя О.В. Рукас