Номер провадження: 33/813/1976/25
Номер справи місцевого суду: 496/6523/24
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 вересня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №580944, 18.09.2024 о 21:45 годині в м. Біляївка по вул. Ген. Чуйкова,21, гр. ОСОБА_1 керував т/з Mercedes-Benz Vito 109, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.5 ПДР України. Вказане правопорушення скоєно вдруге за рік, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 вересня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з вищевказаною постановою суду, 22.09.2025 захисник ОСОБА_1 адвокат Достаєвський Д.М. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 вересня 2025 року та закрити провадження, у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поліцейським складено протокол у відношенні ОСОБА_1 не відомо де і коли, не встановлено особу за паспортом чи водійським посвідченням на місці, не вказано даних, та не роз`яснено жодних прав. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є неналежним та недопустимим доказом. На момент винесення постанови до ОСОБА_1 можливо було застосувати лише штраф з оплатим вилученням транспортного засобу чи адміністративний арешт з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, без позбавлення права керування.

Також апелянт вказує, що доданий до адміністративного протоколу відеозапис з невідомого пристрою, ні в протоколі, ні на самому відео не вказано номеру пристрою та часу зйомки. На вказаному записі не зафіксовано чітко факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 і яким саме транспортом, поліцейський не представився. Запис переривається не вівся з початку і до кінця безперервно. Не фіксує часу та дати складення протоколу.

ОСОБА_1 та його захисник Достаєвський Д.М. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з урахуванням ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність апелянта.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення її становища.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

За змістом п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 580944 від 18.09.2024 (а.с.1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, з відміткою про відмову від проходження огляду (а.с. 2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено що ОСОБА_1 відмовився від огляду, та останній згоден з результатами, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких останній зазначив, що 18.09.2024 близько 21:45 год. ОСОБА_1 керував своїм автомобілем марки Mercedes Vito д.н.з. НОМЕР_2 , м. Біляївка вул. Г. Чуйкова, 21. Був зупинений працівниками поліції. В ході спілкування з працівниками поліції, йому було запропоновано пройти тест приладом Драгер на місці зупинки транспортного засобу, на що він відмовився, та пояснив, що вживав алкогольні напої та з порушенням згоден, після чого йому було запропоновано проїхати до медичного закладу м. Біляївка для проходження огляду на стан сп`яніння, на що він теж відмовився (а.с. 4);

- постановою Теплодарського міського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №516/697/23, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 5);

- відеозаписом з місця події на які зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку (а.с. 23).

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленої постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 вересня 2025 та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що відеозапис, який наявний в матеріалах справи не відповідає вимогам закону.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

Вищевказані доводи скаржника є безпідставними, з огляду на те, що як прямо передбачено ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідно до вимог закону, обов`язковою умовою проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, є застосування технічних засобів відеозапису з обов`язковим долученням до протоколу матеріалів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, присутність двох свідків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при проведенні огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, співробтниками поліції застосовувалися технічні засоби відеозапису, на яких чітко зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці події так і в медичному закладі. Вказаний відеозапис був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №580944 від 18.09.2024, складеного відносно ОСОБА_1 ..

При цьому, посилання ОСОБА_1 на безперервність вказаного відеозапису є необґрунтованими, оскільки вказаний відеозапис, містить фіксацію подій в обсязі, який надає підстави вважати встановленим факт адміністративного правопорушення, відтак доводи про його не безперервність не впливають на висновки суду.

Доданий до матеріалів справи диск/електронний носій із відеозаписом адміністративного правопорушення є джерелом доказом в розумінні вимог ч.1 ст. 251 КУпАП. Отже, виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд визнає відеозапис, який приєднано до матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 та який був повторно досліджений в ході апеляційного розгляду справи:

- достовірним, оскільки він узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення з урахуванням всіх обставин справи,

- допустимим, оскільки він отриманий та досліджений в законний спосіб,

- належним, оскільки він стосуються подій, що сталися 18.09.2024 та інкримінуються ОСОБА_1 .

Твердження захисника Дерюгіна Д.О. про те, що на відеозаписах відсутня дата та час, апеляційним судом оцінюється критично, з огляду на те, що як за матеріалами справи, так і самим ОСОБА_1 визнається, що вказана подія мала місце 18.09.2024 про що свідчить його письмові пояснення, які долученні до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт керування транспортним засобом та факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, зафіксований на відеозаписи, які наявні в матеріалах справи, та підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно дост. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в Біляївському районному суді Одеської області, що підтверджується особистим підписом останнього у відповідних графах протоколу.

Щодо посилань апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з грубим порушенням норм чинного законодавства, відображає відомості, які не відповідають дійсності, ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

В протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких зауважень щодо протоколу ОСОБА_1 не було зазначено, лише зазначив, що не згоден.

Однак, вказані обставини не можуть бути взяті судом до уваги та не можуть бути підставою для скасування постанови суду про притягнення до відповідальності.

ОСОБА_1 як водій повинен знати та неухильно виконувати правила дорожнього руху.

Також встановлено, що ОСОБА_1 роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння - складання протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду.

Посилання апелянта на те, що на момент винесення постанови до ОСОБА_1 можливо було застосувати лише штраф з оплатим вилученням транспортного засобу чи адміністративний арешт з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, без позбавлення права керування, є неспроможними.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ч.3 ст. 130 КУпАП передбачає застосування до водія адміністративного стягнення у виді накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Виконуючи вимоги ст.33 КУпАП, та накладаючи адміністративне стягнення у штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 протягом року притягувався до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП, в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з вказаними висновками суду.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, постанова судді місцевого суду відповідає вимогам закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова