Провадження № 3/522/5141/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Деруса А.В.,

при секретарі Крохмаль І.І.,

за участю захисника Березанського К.І.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу серії ЕПР1 № 362013 від 14.06.2025 року вбачається, що 14.06.2025 року, о 23:40 год., за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, № 67, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом - електросамокатом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилась, чим порушила п. 2.5 ПДР.

ОСОБА_1 та її захисник в судовому засіданні показали, що не визнає себе винною у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 14 червня 2025 року вона була у подруги, неподалік парку по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі. Близько 23:30 перебувала на вулиці, оскільки за нею мав заїхати чоловік, щоб забрати додому. Очікуючи, звернула увагу на прокатний електросамокат, що стояв поруч. Оскільки вона ніколи не користувалася подібними сервісами, з простої цікавості дістала телефон, щоб знайти відповідний додаток та подивитись, як він працює та які умови оренди. Її намір був виключно ознайомчим, і вона не мала жодної мети чи потреби здійснювати поїздку. Самокат не активувала, не ставала на нього і не приводила його в рух. У цей момент до неї підійшли працівники поліції та безпідставно звинуватили у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння. Пояснення, що вона не збиралася нікуди їхати на самокаті, були повністю проігноровані, тому вважає, що в її діях відсутній склад такого правопорушення, а адміністративна справа має бути закрита.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та захисника, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП можлива лише у випадку руху транспортного засобу. У даній справі відсутні будь-які докази руху електросамоката, що вже виключає можливість притягнення до відповідальності.

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судова практика по розгляду адміністративних матеріалів щодо порушення правил дорожнього руху підтверджує неможливість притягнення до відповідальності та необхідності закриття справи за відсутності складу правопорушення в разі відсутності фіксації саме події правопорушення. Так, у справі № 191/719/25 містяться наступні висновки:

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

У цій справі: Суд, дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення, доданий відеозапис на СД - диску, при огляді якого судом встановлено відсутність фіксації вчинення водієм адміністративних правопорушень - зазначив наступне.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного. Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах. Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння. Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом. Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

При цьому, судом відзначається, що на досліджуваному у судовому засіданні відеозаписі не зафіксовано рух, зупинку транспортного засобу водія.

Пленумом Верховного Суду України у п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 (з наступними змінами) визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водїїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, попри вибиту у водія відмову проходити медогляд на стан сп`яніння - судом встановлено відсутність належних та допустимих доказів, на підставі яких об`єктивно можна встановити факт керування водієм транспортним засобом.

На відео ОСОБА_1 неодноразово просить повторити, які умови проходження, поліцейський зачитує, коли вона спілкується по телефону, консультуючись щодо того, що відбувається. Відмови пройти огляд у медичному закладі на відео не зафіксовано. Як і ознак сп`яніння на відео не видно.

Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

У долучених відеозаписах не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 поліцейськими прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, що є порушенням п. 2 р. II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 № 1395.

Пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у статті 35 Закону України «Про національну поліцію». Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Так, пунктами 1, 3 частини 1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема у разі, якщо водій порушив ПДР України, тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинки транспортного засобу, з детальним описом підстав зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 252, 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.В. Дерус