Справа № 163/2593/25
Провадження № 3/163/1440/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Шеремета С.А.

з участю секретаря Голядинець О.В.,

представника Волинської митниці Кунєвої З.Ю.,

особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду направлені Волинською митницею матеріали справи за протоколом №0400/UA205000/2025 про притягнення до відповідальності за ст.472 МК України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 не задекларував у митній декларації №25UA74U2 від 08.10.2025, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про Товари №4, які підлягають обовязковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, а саме наявність у складовій товару «Лазерного зварювального апарату» високоточного водяного охолоджувача Hanli/Teyu (Hanli/Teyu high-precision water chiller) з речовиною R32, яка відноситься до переліку контрольованих речовин (озоноруйнівних речовин та фторованих парникових газів), експорт та імпорт яких підлягає ліцензуванню, чим вчинив правопорушення передбачене ст.472 МК України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подане ним письмове клопотання про закриття провадження в справі, з наведених у ньому підстав та вказав, що наміру недекларувати відомості про товари у нього не було, він багато років добросовісно займається підприємницькою діяльністю та порушень законодавства в тому числі і митного ніколи не допускав.

Представник Волинської митниці під час розгляду протоколу заявив, що вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушень митних правил, просив накласти стягнення в межах санкцій ст.472 МК України, стягнути витрати митниці і судовий збір.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень повністю стверджена дослідженими матеріалами справи, а саме: протоколом про порушення митних правил, протоколом про тимчасове вилучення товарів, митною декларацією типу ІМ40ДЕ №25UA74U2, invoice №HS20250408, пакувальним листом до інфвойсу №HS20250408, технічними характеристиками товару, CMR №477248, конасаментом, декларацією про відповідність від 07.10.2025, довіреністю та контрактом №HS20250408 від 08.04.2025, додатковою угодою №1 від 17.04.2025, договором доручення №35/21 від 21.04.2025, актом про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу з фототаблицями, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 , висновком експерта.

Згідно з ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 472 МК України передбачає відповідальність за недекларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування) або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується як умислом, так і необережністю.

Зазначеними доказами достатньо повно доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст.472 МК України правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, складовою частиною задекларованого «Лазерного зварювального апарату» є високоточний водяний охолоджувач Hanli/Teyu (Hanli/Teyu high-precision water chiller), що містить речовину R32, яка відповідно до чинного законодавства належить до переліку контрольованих речовин (озоноруйнівних речовин та фторованих парникових газів), експорт та імпорт яких підлягає обов`язковому ліцензуванню.

При цьому суд бере до уваги, що ОСОБА_1 вів перемовини з контрагентом та мав реальну можливість з`ясувати і перевірити технічні характеристики зазначеного товару, зокрема щодо наявності у його складі системи такого охолодження, оскільки в технічних характеристиках товару було зазначено про наявність системи охолодження Зазначена обставина є істотною, оскільки безпосередньо впливає на правовий режим переміщення товару через митний кордон України та необхідність отримання відповідної ліцензії.

За таких обставин доводи про те, що особа не знала та не могла знати про наявність у складі товару холодоагента R32, суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують встановлених у справі фактів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не лише повинен був, але й мав реальну можливість встановити істотні обставини щодо наявності у складі товару холодоагента, з урахуванням відомостей, зазначених у технічних характеристиках, а також шляхом з`ясування відповідної інформації у контрагента. Невстановлення таких обставин за наявності об`єктивної можливості їх з`ясування свідчить про недотримання особою вимог митного законодавства в контексті вчинення правопорушення.

При вирішення питання про обсяг відповідальності ОСОБА_1 встановлено таке.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та займається підприємницькою діяльністю пов`язаною з виробництвом сільськогосподарської техніки з 1999 року.

З точки зору митного законодавства порушення митних правил повинне мати певну практичну мету, насамперед в частині дотримання заходів тарифного і нетарифного регулювання ЗЕД.

У цій справі певної економічної чи іншої вигоди не відслідковується.

При цьому, після складання протоколу, ОСОБА_1 було отримано ліцензію на імпорт лазерного зварювального апарату.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 , одержання ліцензії не є проблематичним.

ОСОБА_1 дійсно не дотримався вимог митного законодавства України, оскільки під час декларування товару не перевірив його точні та повні технічні характеристики, хоча в силу зобов`язального характеру правовідносин, що виникають при здійсненні митних формальностей, був зобов`язаний це зробити та мав реальну можливість встановити відповідні відомості.

Однак, враховуючи вищенаведені положення митного законодавства та фактичні обставини справи, за яких не встановлено розумного та логічного пояснення практичної економічної вигоди (доцільності) увезення товару з порушенням митним правил, вбачаються підстави для висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний лише формальний склад порушення митних правил.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.ст.33-35 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Крім цього, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Гірлян проти Росії" від 09.10.2018 (скарга № 35943/15, §31) зазначено, що положення Кодексу про адміністративні правопорушення Росії … не залишає за судом права винесення вироку стосовно будь-якого розсуду … шляхом надання права вибору між штрафом, еквівалентним, по крайній мірі, неоголошеній сумі, або конфіскації неоголошених готівкових коштів. На думку Суду, така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів и захистом права особи на власність. … Міра конфіскації поклала на заявника індивідуальне и надмірне навантаження і була неспіврозмірна скоєному злочину (див. Ісмаїлов, § 38, и Болевич, § 45, Танасов проти Румунії № 65910/09, § 28, 31 жовтня 2017 року).

За сталою практикою Європейського суду з прав людини такі адміністративні стягнення, як адміністративний арешт і значні адміністративні штрафи, є співмірними з кримінальним покаранням [рішення у справах Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), Гурепка проти України від 6 вересня 2005 року (заява № 61406/00), A. Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08)].

З огляду на сформульовані Конституційним Судом України підходів до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини вказав, що „ для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають . Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти „справедливого балансу між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 8194; Gogitidze and Others v. Georgiа від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

У рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, що є дуже великою сумою, та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).

Аналіз доказів і встановлених фактичних обставин справи свідчать про те, що від дій ОСОБА_1 тяжкі або шкідливі для держави наслідки не настали, при цьому, до відповідальності за порушення митних правил він притягується вперше та здійснюючи свою підприємницьку діяльність більше 25 років порушень митного законодавства не допускав.

Отже, вчинені ОСОБА_1 дії слід визнати малозначними, а накладення на нього стягнення не відповідатиме суспільній шкідливості вчиненого.

Згідно зі ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, уповноважений розглядати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Таким чином, встановлено підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Понесені по справі витрати на зберігання товарів відшкодуванню не підлягають згідно із ст.520 МК України, судовий збір не справляється на підставі ст.401 КУпАП.

Керуючись ст.ст.522, 527, 528 МК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, на підставі ст.22 КУпАП - звільнити від адміністративної відповідальності, обмежитись усним зауваженням.

Провадження в справі закрити.

Вилучений за цим протоколом товар повернути власнику для завершення митних формальностей.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.А.Шеремета