ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання представника потерпілого ОСОБА_1 - адвоката Бочкаря Романа Віталійовича, на постанову судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) відносно ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

04 грудня 2025 року представник потерпілого - адвокат Бочкарь Р.В., повторно, подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання представник вказує на те, що оскаржувана постанова була винесена без участі потерпілого ОСОБА_1 . Копію прийнятого рішення він отримав 21 листопада 2025 року, після чого 24 листопада 2025 року уклав договір про надання професійної правової допомоги з АО "Еквіта". Того-ж дня, не маючи доступу до електронної справи представником потерпілого в системі "Електронний суд" було сформовано та подано апеляційну скаргу. Однак через відключення світла та систематичне переривання інтернет-зв`язку до поданої апеляційної скарги в якості додатка не завантажилось клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, що стало підставою для повернення апеляційної скарги. З огляду на викладене представник просить поновити потерпілому ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні представника потерпілого доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Згідно з усталеною практикою практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави, однією із яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Як убачається з матеріалів справи 13 листопада 2025 року Шевченківським районним судом міста Дніпра без участі потерпілого ОСОБА_1 була розглянута справа та ухвалене оскаржуване рішення (а.с.19-20).

Отже згідно з ч.2 ст.294 КУпАП останнім днем на подання апеляційної скарги є 23 листопада 2025 року (неділя).

Згідно заяви ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови 21 листопада 2025 року (а.с.21).

24 листопада 2025 року, тобто вже поза межами строку на апеляційне оскарження, між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "ЕКВІТА", в особі керуючого-партнера Бочкарь Р.В. було укладено договір про надання професійної правової допомоги №24-11/25 (а.с.22-27), який ознайомився з матеріалами справи того-ж дня.

24 листопада 2025 року представником потерпілого - адвокатом Бочкарь Р.В. в системі "Електронний суд" було сформовано та подано первинну апеляційну скаргу (а.с.29-32).

02 грудня 2025 року постановою Дніпровського районного суду апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката Бочкарь Р.В. повернуто особі, що її подала у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення (а.с.35).

04 грудня 2025 року представник потерпілого - адвокат Бочкарь Р.В. через систему "Електронний суд" повторно подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції (а.с.38-45).

За таких обставин не можна погодитися з наведеними у клопотанні представника потерпілого доводами щодо наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, та апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки залучення адвоката Бочкарь Р.В. для захисту інтересів потерпілого ОСОБА_1 після ухвалення судового рішення не створює для представника окремих процесуальних строків та самостійних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що сам потерпілий ОСОБА_1 , як учасник справи, не подає та не підписує апеляційну скаргу, а також не порушує питання про поновлення йому строків на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання представника потерпілого - адвоката Бочкарь Р.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити представнику потерпілого - адвокату Бочкарю Роману Віталійовичу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО