ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/807/539/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шелудько О.О. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 18 вересня 2024 року о 00:48 год. у м. Запоріжжі на перехресті пр. Соборного/вул. Гагаріна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ 11024», державний номер НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. За результатами огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР у лікаря-нарколога встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком від 18.09.2024.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Шелудько О.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає винесеною її з порушенням норм матеріального та процесуального права, з грубим порушенням права на захист, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначила, що судом безпідставно покладено в основу рішення описову частину протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_1 вину в інкримінованого йому правопорушення визнає, щиро розкаюється, зобов`язується надалі не допускати порушень норм закону.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечує проти накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу. Однак, з 5 липня 2022 року, ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах ЗСУ у військовій частині НОМЕР_2 за мобілізацією на посаді водій-електрик та мужньої виконує постановлені завдання пов`язані із захистом України.

Згідно наказу Головнокомандувача ЗСУ № 2529 від 29 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 нагороджений відзнакою почесним нагрудним знаком «Золотий хрест».

Отже, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами завадить йому виконувати бойові завдання.

Посилаючись на висновки Конституційного суду України, які викладені в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004, рішення ЄСПЛ від 21.01.2021 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України, положення ст. 69 КК України, вважає доречним врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи при розгляді правопорушення вчиненого ОСОБА_1 та застосування адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наголошує, що судом першої інстанції не було враховано, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, відсутні обставини, які б обтяжували відповідальність останнього. Натомість, обставиною, що пом`якшує відповідальність є щире каяття ОСОБА_1 .

Просить скасувати постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року. Прийняти нову постанову, якою накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Сторона захисту не погоджується лише з накладеним на ОСОБА_1 суддею місцевого суду адміністративним стягненням та просить змінити постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, а саме не позбавляти його права керування транспортними засобами, враховуючи те, що позбавлення його можливості керувати транспортними засобами завадить йому виконувати бойові завдання.

Суддя апеляційного суду приймає до уваги те, що ОСОБА_1 безпосередньо проходить військову службу в лавах ЗСУ у військовій частині НОМЕР_2 за мобілізацією на посаді водій-електрик та мужньої виконує постановлені завдання пов`язані із захистом України, нагороджений відзнакою почесним нагрудним знаком «Золотий хрест».

Разом з цим, в контексті апеляційних вимог, суддя апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Між тим, за змістом частини 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, в даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто в цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст. 130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

У даному випадку, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, суддя апеляційного суду вважає за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який провину визнав, проходить військову службу в лавах ЗСУ, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить високу небезпеку для оточуючих.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст. 130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Отже, наведені доводи адвоката про призначення ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шелудько Оксани Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/10985/24