Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1491/25
Провадження № 3/499/680/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2025 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І. В., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у судді Іванівського районного суду Одеської області Погорєлова І. В. перебувають вищевказані матеріали щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №758241 від 06.12.2025 року ОСОБА_1 06.12.2025 року о 19:20 год. вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , висловлюючись в її бік нецензурною лайкою, ображаючи та принижуючи. Оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року, то дії кваліфіковано за ч.3 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечував та вказав, що разом зі своєю дівчиною прийшов додому, а там була мати в стані алкогольного сп`яніння, яка почала безпричинно ображати його нецензурною лайкою, не реагувала на зауваження та безпідставно викликала поліцію.

Також, у судове засідання з`явилась свідок ОСОБА_3 , яка показала суду, що була безпосереднім свідком подій 06.12.2025 року, бачила як мати ОСОБА_1 почала ображати його, при цьому, він не реагував на її образи, не ображав її, не висловлювався нецензурною лайкою в її бік. Після чого ОСОБА_2 (мати ОСОБА_1 ) безпричинно викликала працівників поліції.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, покази свідка, суддя дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом, тому провадження у справі слід закрити, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, однак протокол не може бути єдиним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Так, в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , окрім протоколу про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи також долучено:

- рапорт чергового поліцейського від 06.12.2025 року, за яким зі служби надійшло повідомлення про те, що 06.12.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , у стані сп`яніння дебоширить син, не дає спокою, світить ліхтарем в обличчя. Заявник: ОСОБА_2 . По прибуттю на місце події опитано заявницю та свідків, в результаті чого на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.12.2025 року, в яких той вказує, що приїхав додому, а там була мати в стані алкогольного сп`яніння, яка почала безпричинно ображати його нецензурною лайкою, не реагувала на зауваження та безпідставно викликала поліцію;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 06.12.2025 року, за якими остання вказує, що проживає разом зі своїм чоловіком та сином ОСОБА_1 та 06.12.2025 року її син прийшов додому в нетверезому стані та почав світити ліхтарем в обличчя, ображати, виражатися нецензурною лайкою;

- постанову Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення 1 ст. 173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За протоколом про адміністративне правопорушення особі інкримінується вчинення домашнього насилля, а саме висловлювання нецензурною лайкою та образи, при цьому, досліджені в судовому засіданні докази не доводять поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насилля.

Так, у рапорті чергового поліцейського вказано, що, на підставі опитування заявниці та свідків події було складено протокол про адміністративне правопорушення, разом з тим, жодних показів свідків до протоколу працівниками поліції не долучено, незважаючи на їх наявність та бажання дати свідчення, про що, зокрема, свідчать покази свідка ОСОБА_3 , аналіз яких крізь призму ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вказує на невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні.

Фактично обґрунтування винуватості ОСОБА_1 зводиться виключно до пояснень заявниці ОСОБА_2 , які нічим не підтверджені та спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , підтвердженими поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії в конкретний момент часу.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно певної особи.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Згідно з ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тож, суддя приходить до висновку, що суб`єктом, уповноваженим на складення протоколу про адміністративне правопорушення, перед судом поза розумним сумнівом не доведено факту вчинення домашнього насилля ОСОБА_1 .

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та змінювати фабулу інкримінованого особі правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП,.

Керуючись ст. ст. 247, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя:Ігор ПОГОРЄЛОВ