ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/3185/25 Справа № 175/4948/25 Суддя у 1-й інстанції - ЖуравельТ.С. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

захисника Бірюкова С. В.

представника потерпілого Вдовіченка В. В.

апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 рокущодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите у зв`язку із закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно із оскарженою постановою суду першої інстанції, 17.02.2025 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті м. Дніпро пр. Слобожансього та смт. Слобожанського вул. Володимирська, при зміні напрямку руху, а саме при виконанні маневру поворот ліворуч у напрямку вул. Володимирська, не впевнилась, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «BMW 740D» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по проспекту Слобожанському у напрямку прямо. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржену постанову скасувати та винести нову постанову, якою провадження по справі закрити у зв`язку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого ст. 38 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує, що оскаржена постанова є необгрунтованою та прийнята із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд при прийнятті рішення не надав належної оцінки доказам, а саме:

- відповіді КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР № 18/18-36, згідно із якою надано інформацію щодо режиму роботи світлофорного об?єкта, який працював в період 17.02.2025 року з 13:00 (тобто при умові, про яку вказувала ОСОБА_1 , вона їхала на дозволяючий сигнал світлофора й відповідно жодних порушень в її діях не було);

- висновку експерта № KСЕ-19/104-25/33626 від 20.10.2025 року, в якому експерт як по першому, так й по другому варіанту зазначає про неможливість відповісти на поставлене питання, оскільки для надання відповіді на поставлене питання про спроможність показів щодо механізму ДТП - необхідно уточнити його постановку, вказати конкретно, в якій частині механізму ДТП необхідно перевірити технічну спроможність показань водіїв. Таким чином, фактично експерт чітко вказав на необхідність додаткових даних для надання повного та об`єктивного висновку, а відтак наявний у матеріалах справи висновок повним та об?єктивним не є, оскільки зроблений на припущеннях;

- висновку товарознавчої експертизи №3203/25 від 20.03.2025 р., в матеріалах якого наявна інформація про пошкодження транспортних засобів, за якими можливе відтворення обставин ДТП.

Зазначає, що суд порушив конституційні права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя, а також статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція з прав людини) Право на справедливий судовий розгляд у зв?язку із тим, що постановою від 03.11.2025 р. було відновлене провадження по справі та призначено засідання на 12:05 годин 11.11.2025 р. У вказаний день та час ОСОБА_1 та її захисник з`явилися до суду та через секретаря судового засідання їх було повідомлено про те, що засідання не відбудеться, втім у той самий день було прийнято оскаржену постанову.

Також вказує на вибірковість допуску адвоката до участі у справі. Так, у судовому засіданні 12.08.2025 р. адвоката Бірюкова С.В. не було допущено до участі у справі зв?язку із відсутністю підтвердження наявності в нього відповідних повноважень, а саме копії договору або витягу з нього ордер та копія свідоцтва були пред?явлені суду. 06.10.2025 р. адвокатом Бірюковим С.В. було надано суду додаткові пояснення, до яких додано копію договору та копію експертизи, які були долучені до матеріалів справи та надавалися експерту для проведення експертизи. 07.11.2025 р. адвокатом Бірюковим С.В. було подано клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, яке було задоволене. Разом із тим, вже 11.11.2025 р. подане адвокатом Бірюковим С.В. клопотання не підлягало розгляду у зв?язку із відсутністю повноважень.

Зазначає, що протокол у справі про адміністративне правопорушення серії ААД 948094 складено відносно ОСОБА_1 17.02.2025 року, провадження зупинялося 12.05.2025 року та відновлено 03.11.2025 року, а відтак станом на 11.11.2025 року закінчився тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності. На переконання апелянта, при закриття провадження у адміністративній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП суд позбавлений повноважень встановлювати винуватість особи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином і оскаржене рішення ґрунтується на положеннях процесуального та матеріального закону.

Основним доводом апеляційної скарги захисника є твердження про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та, закриваючи провадження у справі за збігом строку накладання адміністративного стягнення, визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, чим, на думку апелянта, порушив вимоги матеріального та процесуального закону.

З такими доводами апеляційної скарги апеляційний суд погодитись не може з огляду на наступне.

Так, при вирішенні питання про те, чи потрібно встановлювати вину та фактичні обставини вчиненого правопорушення при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, слід застосовувати системний аналіз положень КУпАП, зокрема зміст і мету відповідних норм.

Так, стаття 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Слід зауважити, що винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.

Разом з цим, стаття 17 КУпАП визначає обставини, які виключають адміністративну відповідальність, і визначає їх як перебування особи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або у стані неосудності.

Окрім того, вчинення адміністративного правопорушення не завжди тягне за собою накладення адміністративного стягнення.

Так, статтею 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Крім того, статтею 22 КУпАП передбачена можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення з обмеженням усним зауваженням на її адресу.

Також статтею 24-1 КУпАП передбачено за вчинення адміністративних правопорушень застосування заходів впливу до неповнолітніх у вигляді зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догани або сувора догани; передачі неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання, що не являється накладенням адміністративного стягнення.

Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке вона притягалася до відповідальності.

Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Положеннями статті 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

При цьому частиною 2 ст. 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але адміністративне стягнення на неї не накладається з інших міркувань. Як зазначено вище, за цими ознаками підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі.

Крім того, відповідно до статті 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належить додатково зазначити, що законодавцем розрізняються поняття «особа, яка вчинила адміністративне правопорушення» і «особа, яка піддається адміністративному стягнення». Неналежне застосування цих схожих, але все ж таки різних за своєю суттю понять може призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку, та які заперечують свою винуватість. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, у будь-якому разі, суди (судді) мають забезпечити всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтею 280 КУпАП.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обмежений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Закриваючи справу у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) і не встановлюючи фактичні обставини, зокрема вину особи та інші обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, суд фактично утримується від виконання своєї основної функції здійснення правосуддя.

Таким чином, системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, в умовах оспорювання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєї винуватості, є можливим виключно у разі спростування її доводів про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, що у свою чергу вказує на необхідність прийняття рішення по суті висунутого обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що у даному провадженні ОСОБА_1 як послідовно заперечувала свою винуватість як під час судового розгляду у суді першої інстанції, так заперечує її і в апеляційній скарзі.

Таким чином, за вимогами ст. 280 КУпАП потрібно встановлювати всі обставини, передбачені цією статтею, зокрема вину особи, перевіряти правильність правової кваліфікації її дій, чи підлягає вона взагалі відповідальності тощо, оскільки в протилежному випадку судове рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (яка є нереабілітуючою підставою) може порушити права особи, в діях якої відсутній склад правопорушення, відсутні докази її вини чи навіть подія правопорушення. В таких випадках особа розраховує на судове рішення, яким вона буде реабілітована, яким буде визнана невинуватою, тобто на закриття провадження з реабілітуючих підстав.

Закрити провадження з нереабілітучих підстав або звільнити від відповідальності, можливо лише винувату особу, в діях якої є склад правопорушення. Прийняття такого рішення щодо особи, яка заперечує свою винуватість, без надання оцінки її доводам по суті обвинувачення, є свавільним.

З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, за наведених обставин суддя при розгляді справи має встановити об`єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції не може погодитись із посиланням апелянта на відсутність у суду першої інстанції повноважень щодо встановлення винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при закритті провадження щодо неї у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення.

Аналізуючи апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо помилковості висновку суду першої інстанції про її винуватість, суд апеляційної інстанції оцінює їх критично, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами.

Так, у межах судового розгляду за ініціативою сторони захисту було витребувано та отримано низку доказів, а також постановою від 12 травня 2025 року призначено судову автотехнічну експертизу з усіх питань, запропонованих захисником (а.с. 23-25, 58, 59).

За наслідками проведення судової автотехнічної експертизи судовим експертом було складено висновок від 20.10.2025 року № КСЕ-19/104-25/33626 (а.с. 168-186), у якому проаналізовано фактичні обставини справи, викладені водієм ОСОБА_2 (варіант 1) та водієм ОСОБА_1 (варіант 2). Експерт прийшов до категоричного висновку про те, що при обох викладених варіантах у діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення вимог п. 16.6 ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведеною поза розумним сумнівом.

Доводами апеляційної скарги правильність такого висновку не спростовується.

Так, посилання апелянта на неналежну оцінку судом доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до суб`єктивної переоцінки доказів на користь сторони захисту, із наданням їм упередженої оцінки, яка вочевидь не відповідає їх дійсному змісту та обставинам, які ними підтверджуються, й заперечування експертного висновку.

Доводи ОСОБА_1 щодо неврахування судом відповіді КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР № 18/18-36, згідно із якою надано інформацію щодо режиму роботи світлофорного об?єкта, який працював в період 17.02.2025 року з 13:00 (тобто при умові, про яку вказувала ОСОБА_1 , вона їхала на дозволяючий сигнал світлофора й відповідно жодних порушень в її діях не було), апеляційний суд оцінює критично, оскільки при відповіді на питання № 4 експерт за обома варіантами чітко зазначив, що водій ОСОБА_1 , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, зобов`язана була надати дорогу транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Належить додатково зазначити, що ОСОБА_1 у справі не інкримінований рух на заборонний сигнал світлофора.

Доводи ОСОБА_1 щодо неповноти експертного висновку апеляційний суд відхиляє, оскільки неможливість надання відповідей на окремі другорядні питання внаслідок браку вихідних даних не спростовує правильності категоричного висновку експерта про порушення останньою вимог п. 16.6 ПДР, у тому числі за варіантом фактичних обставин, викладеним нею самою.

Посилання ОСОБА_1 на порушення права сторони захисту на участь у судовому провадженні суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки після відновлення провадження у справі та призначення її до розгляду на 12:05 годин 11 листопада 2025 року (а.с. 117) із матеріалами справи були ознайомлені захисники Дячкіна Т.О. та Бірюков С.В. (а.с. 118-120), а також останній надав клопотання про закриття провадження у справі (а.с.121-125). Відтак сторона захисту поза розумним сумнівом була повідомлена як про поновлення провадження, так і про день та час судового розгляду, а наявність для них будь-яких перешкод щодо участі у судовому розгляді матеріалами справи не підтверджується.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне додатково зазначити, що апеляційні доводи у цій частині в цілому мають формальний характер, оскільки не стосуються змісту оскарженого рішення та не можуть бути підставою для скасування правильної по суті постанови суду з формальних міркувань. В суді апеляційної інстанції сторона захисту має ті самі права та повноваження, що й у суді першої інстанції, а відтак будь-які обмеження у цій частині, які могла зазнати особа, що притягається до адміністративної відповідальності, є повністю компенсованими у межах апеляційного провадження.

Інші доводи ОСОБА_1 апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції встановив, з наведенням відповідних мотивів, та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на викладене вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця