Справа № 127/9410/25
Провадження № 33/801/1253/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Матвійчук Галини Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 к. на користь держави.

Цією постановою встановлено, що 24.03.2025 року о 10:40 год ОСОБА_1 за направленням медичної служби добирався до лікаря - реабілітолога на власному транспорті «NISSAN Almera Classic», д.н.з. НОМЕР_1 , без водійського посвідчення, був направлений за рішенням т. в. о. начальника інженерно-авіаційного факультету полковника ОСОБА_2 до КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР» та за висновком медичного огляду № 592 від 24.03.2025 року ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання канабісу.

16 вересня 2025 року адвокат Матвійчук Г. М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про перегляд постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року за нововиявленими обставинами, та посилаючись на необхідність застосувати аналогію закону, а саме приписи КПК України, просила скасувати ухвалену у справі постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами заяви є те, що справа про адміністративне правопорушення розглянута наступного дня після події, суд не мав достатнього часу для вивчення матеріалів справи, перевірки доведеності вини ОСОБА_1 належними та допустимими доказами. В основу висновку про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння покладено висновок медичного огляду , який базується на результаті експрес тесту «Spiner 5», що є порушенням Інструкції.

Сторона захисту наголошує на тому, що 24.03.2025 відносно ОСОБА_1 було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 ч.1 КУпАП та передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП, медичне обстеження було проведено одне.

В справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП постановою Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2025 року було призначено судово-медичну токсикологічну експертизу біологічних зразків ОСОБА_1 .. Згідно Висновку експерта № 1931 від 03 липня 2025 року, при судово-медичній експертизі сечі ОСОБА_1 методом тонкошарової хроматографії наявність тетрагідроканабінолу, а також похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4-бензодіазепіну, піразолону, фенотіазіну та фенілалкіламінів не виявлено. При дослідженні методом хромато-мас-спектрометрії наркотичні та психотропні речовини ідентифіковані не були.

Тому за результатами апеляційного розгляду Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.07.2025 року постанову Вінницького міського суду від 01 травня 2025 року скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки висновок про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП випливає з того ж самого медичного висновку про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, неспроможність якого підтверджена висновком експертизи, тому виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про перегляд постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Постановою Вінницького міського суду від 28 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви адвоката Матвійчук Г. М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Підставою відмови суд вказав те, що приписами КУпАП не передбачено перегляд постанов за нововиявленими обставинами, а підстав застосовувати аналогію закону (статтю 459 КПК України) в даному випадку немає, послався при цьому на висновок Верховного Суду, викладений в ухвалі від 15.10.2019 року.

Не погодившись з такою постановою, 10 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку адвокат Матвійчук Г. М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП випливає з висновку лікаря-нарколога про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, неспроможність якого підтверджена висновком експертизи.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не регулює питання про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, однак з метою забезпечення гарантій, передбачених ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в даному випадку слід застосувати норми права, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону), а саме з нормами закону яким врегульоване вказане питання главою 34 КПК України (провадження за нововиявленими або виключними обставинами).

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що не можна застосувати аналогію закону, не надав оцінки обґрунтуванню наявності саме нововиявлених обставин у розумінні ст. 459 КПК України, хоча наведені обставини необхідно розцінювати як такі, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Матвійчук Г. М. підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Згідно із статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 294 КУпАП передбачає можливість оскарження постанови судді в апеляційному порядку.

Главою 24-1 КУпАП передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (в тому числі за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено.

Однак висновок суду першої інстанції про неможливість застосування аналогії закону та застосування приписів статті 459 КПК України, посилання на ухвалу Верховного Суду від 15.10.2019 року, - є помилковим, з огляду на таке.

В правовому висновку Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 15 жовтня 2019 року (провадження № 51-4998ска19), заначено наступне: «…При цьому нормами КУпАП не передбачена ні можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, а ні можливість перегляду такої постанови Верховний Судом за нововиявленими обставинами.

Так само нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення. Більше того, за змістом ст. 463 КПК навіть у межах кримінальних проваджень заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку, а не до суду вищої інстанції…».

Тобто Верховний Суд у цій справі зробив категоричний висновок про те, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження через те, що особа у даному випадку звернулась до суду не у порядку перегляду справи за нововиявленими обставинами, за якого заява про перегляд подається до того суду, який першим «помилився», а у порядку перегляду справи за виключними обставинами тоді, коли заява про перегляд за виключними обставинами подається одразу до Верховного Суду. В зазначеному правовому висновку не було категоричного зазначено щодо неможливості здійснення перегляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за нововиявленими обставинами.

Щодо можливості в даному випадку застосувати аналогію закону.

Європейський суд з прав людини у своїх прецедентних рішеннях неодноразово зазначав про подібність правової природи правопорушень та необхідність у застосуванні передбачених кримінально-процесуальних гарантій при розгляді справ про притягнення до адміністративної відповідальності, до прикладу «Лучанінова проти України», «Гурепко проти України», «Швидка проти України» «Надточій проти України».

Верховний Суд вже неодноразово висловлював позицію про можливість застосування під час розгляду справ про адміністративні правопорушення за аналогією окремих положень кримінально-процесуального законодавства.

До прикладу, в ухвалі ВС від 16.09.2021 року (справа № 577/1512/21) зазначено, що «…чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового провадження заявити відвід судді, і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід.. Норми КПК України передбачають підстави, за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у кримінальному провадженні. А тому в даному випадку слід застосовувати аналогію закону та застосувати норми КПК при вирішенні питання, пов`язаного з відводом у справі про адміністративне правопорушення». Застосовним є і висновок, викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 04.09.2023 року (справа № 702/301/20) щодо можливості призначення позбавлення права керування транспортними засобом як додаткового покарання, незалежно від того, чи така особа на момент вчинення правопорушення отримувала посвідчення водія, чи була позбавлена права керування транспортним засобом і повторно вчинила правопорушення, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Якщо ж розглядати можливість застосування положень кримінального процесуального законодавства за аналогією закону в частині перегляду справи про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами, то слід закцентувати на тому, що здійснення перегляду справи за нововиявленими обставинами є однією з гарантій кримінального процесуального законодавства.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 11-1270/11: право особи на оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Подібне за своєю суттю було зазначено і у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2024 року № 5-р(ІI)/2024, в якій Суд зазначив, що додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) не має наслідком існування категоричної заборони на перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, ухвалених унаслідок неврахування судом доказів, що мають істотне значення, оскільки завданням кримінального провадження є не лише те, щоби кожного, хто вчинив кримінальне правопорушення, було притягнуто до відповідальності, а також те, щоби жодного невинуватого не було піддано необґрунтованому процесуальному примусу, звинувачено або засуджено.

Таким чином, інститут перегляду справи за нововиявленими обставинами не є суто технічною процедурою, а виступає додатковою гарантією забезпечення законності та правосудності судового рішення і механізмом захисту прав і законних інтересів щоб кожного, хто вчинив адміністративне або кримінальне правопорушення, не було піддано необґрунтованому покаранню, щоб його вина була доведена згідно стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а також щоб притягнення осіб до відповідальності відбувалось у відповідності до належної правової процедури.

Відсутність у положеннях КУпАП прямої норми, яка передбачає можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, не дає підстав безумовно та однозначно стверджувати про неможливість здійснення такого перегляду в цілому.

В справі що розглядається на підставі одного й того ж медичного висновку, складеного за результатами огляду ОСОБА_1 в медичній установі, в одній справі за частиною першою статті 130 КУпАП провадження у справі закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а в другій (яка наразі розглядається апеляційним судом) його визнано винуватим за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Наявність такої ситуації не лише суперечить здоровому глузду, але й основоположним принципам правосуддя як такого, адже наразі існує два взаємовиключних висновки щодо однієї і тієї ж особи, в один і той же час, за одних і тих самих обставин: про перебування її в стані наркотичного сп`яніння (постанова Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року у справі № 127/9790/25) і про те, що вона не перебувала в стані наркотичного сп`яніння (постанова Вінницького міського суду від 25 березня 2025 року, постановлена у цій справі № 127/9410/25).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд виснує, що в цій справі висновок суду першої інстанції про відмову в перегляді постанови, ухваленої Вінницьким міським судом 25 березня 2025 року, через неможливість застосувати аналогію закону та приписи статті 459 КПК України, - є невірним, суперечить принципу законності та правосудності судових рішень.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Матвійчук Г. М. підлягає до задоволення, а постанову Вінницького міського суду від 28.10.2025 року слід скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Матвійчук Галини Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року скасувати, справу направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета