Номер провадження: 33/813/1815/25
Номер справи місцевого суду: 494/1458/25
Головуючий у першій інстанції Рябчун А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі - секретаря судового засідання Хангельдян К.С., представника потерпілого ОСОБА_1 Сластнікової Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 Сластнікової Г.О. на постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 31.07.2025, відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої оператором групи документ забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Березівського районного суду Одеської області від 31.07.2025 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №616290 від 26.06.2025, 22.06.2025 о 21:30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого співмешканця ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображала нецензурною лайкою, внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись з постановою судді першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_1 - Сластнікова Г.О. подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що суд позбавив ОСОБА_1 права приймати участь в судовому засіданні по справі, надавати суду докази, реалізувати своє право бути допитаним судом.

Ані поліцейські, ані суд першої інстанції не досліджували як відчуває себе дитина в умовах сталої агресивної насильницької поведінки його рідної матері.

На думку потерпілої сторони, хибно досліджувати лише ознаки насильницької поведінки в діях ОСОБА_2 тільки за подією 22.06.2025, адже насильницькі дії ОСОБА_3 відносно членів її сім`ї та родини має ознаки триваючого правопорушення, тому мали досліджуватися судом за демонстрацією такої поведінки у часі.

Звертає увагу на те, що діями ОСОБА_2 завдана шкода здоров`ю не тільки дитини, але й ОСОБА_1 , що спричинило необхідність обстеження, тривале лікування та необхідність витрачати час на відвідування лікарів.

У відносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побоювання викликала тільки поведінка ОСОБА_2 , яка працює в територіальному центрі комплектації та соціальної підтримки та щоденно вдавалася до заходів психологічного тиску на ОСОБА_1 , погрожуючи останньому мобілізацією у випадку, якщо ОСОБА_1 не буде виконувати всі її забаганки.

Просить постанову судді скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.Також просила відтворити відеозапис події.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

В судове засідання ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_1 не з`явились, водночас в судове засідання з`явилася представник потерпілого ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 подала до апеляційного суд заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_1 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явилися, вважаю, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі вказаних осіб.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, оглянувши відеозапис події, заслухавши представника потерпілого, яка підтримала апеляційну скаргу, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП - провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; про закриття справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані належним чином та в повному обсязі.

Відповідно до змісту ч. 1 ст.173-2 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №616290 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 26.06.2025 вбачається, що ОСОБА_2 , свого співмешканця ОСОБА_1 ображала нецензурною лайкою, і саме внаслідок таких дій була завдана шкода його психологічному здоров`ю.

Водночас, під домашнім насильством психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Про такі наслідки не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та не встановлено судом першої інстанції. Тоді як нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 вину не визнавала та надала пояснення, вказавши, що саме вона зазнала психологічного насильства від ОСОБА_1 , у зв`язку із чим викликала поліцію, проте після приїзду працівників поліції ОСОБА_1 написав на неї заяву за нібито вчинене нею психологічне насильство та погрозу фізичного насильства.

Із пояснень ОСОБА_1 , наявних в матеріалах справи, а також обставин, викладених в апеляційній скарзі, вбачається, що співмешканці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривалий час перебувають у конфлікті, обвинувачують один одного у неправомірних діях, словесних образах та різких висловлюваннях у бік один одного.

Водночас, наявні у справі матеріали, в тому числі й відеозапис події, не підтверджують, що дії ОСОБА_2 були спрямовані на завдання шкоди ОСОБА_1 , а описані в протоколі події мали конфліктний характер і не свідчать про наявність умислу, який є обов`язковою ознакою домашнього насильства.

Отже, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації із використанням образливих слів не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд виходить із того, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення ОСОБА_1 не є беззаперечним підтвердженням вини ОСОБА_2 .

Відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (пункт 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з посиланням на справу «Авшар проти Туреччини»), вина особи має бути доведена переконливими, достовірними доказами, чого в цій справі не встановлено.

Отже, хоча ситуація мала окремі ознаки конфлікту в побуті, її зміст не свідчить про наявність мети або дій, притаманних домашньому насильству, а тому підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП немає.

При цьому варто зазначити, що загострення конфлікту може призвести до насильства, як фізичного так і психологічного, яке при прямому умислі та повторності зі сторони кривдника матиме склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Доводи, на які посилається скаржник в своїй апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, які не містять достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Одночасно, будь-яких клопотань у підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів скаржник не заявляв, доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, до суду апеляційної інстанції також не подавав.

Щодо посилань скаржника на те, що ані поліцейські, ані суд першої інстанції не досліджували як відчуває себе дитина в умовах сталої агресивної насильницької поведінки його рідної матері, апеляційний суд їх вважає недоречними, оскільки ОСОБА_2 інкримінуються дії, передбачені диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, кваліфікуючою ознакою якої є заподіяння шкоди психічному здоров`ю саме повнолітній особі - її співмешканцю ОСОБА_1 , в той час як відповідальність за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи передбачено ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, з відеозапису вбачається, шо під час виникнення конфліктної ситуації між особами, дитини вдома не було, про що й було зазначено ОСОБА_2 працівнику поліції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, зокрема, щодо позбавлення потерпілого ОСОБА_1 права брати участь в судовому засіданні по справі, надавати суду докази, реалізувати своє право бути допитаним судом, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення, водночас апеляційним судом порушене право було поновлено шляхом розгляду апеляційної скарги за участі представника потерпілого, яка під час апеляційного розгляду надавала пояснення по суті справи та доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження щодо ОСОБА_2 у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Отже апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу представника потерпілого слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргупредставника потерпілого ОСОБА_1 - Сластнікової Г.О. залишити без задоволення.

Постановусудді Березівського районного суду Одеської області від 31.07.2025, якою провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов