Справа № 359/4954/25 Головуючий в суді І інстанції - Ткаченко Д.В.
Провадження № 33/824/5004/2025 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Панчука Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26.04.2025 року о 21 год. 29 хв. на вул. Романа Шухевича (Кошового), 2 в м. Бориспіль Бориспільського району Київської області, керував транспортним засобом марки «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме : запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав про незаконність оскаржуваної постанови. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що до суду не зміг з`явитися через те, що він є військовослужбовцем, а щодо обставин події пояснив, що він знав, що не перебуває в стані сп`яніння, а той факт, що працівники поліції не надали жодного доказу викликало його обурення і заперечення з вимогою надати докази керування автомобілем. Вважає, що такі дії працівників поліції ґрунтувались виключно на припущеннях, що не може бути основою для звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Також вказав, що згідно з вимогами законодавства, якщо водій відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то поліцейський має в присутності двох свідків скласти протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначити ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, однак свідків ніхто не залучав, а його дії свідчать про те, що він не відмовлявся від проходження огляду та мав намір пройти його, але при цьому вимагав належних доказів вчинення правопорушення. Крім цього, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не може бути беззаперечним доказом вини, а ті обставини, які в ньому зазначені, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів винуватості, які в цьому випадку відсутні. Просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення:

захисникаПанчука Ю.П., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просивїї задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, автомобіль «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_1 їхав по дорозі, за ним рухався екіпаж патрульної поліції. При цьому водій даного автомобіля, намагаючись втекти від працівників поліції, заїхав на зону паркування та швидко вийшов з автомобіля. Після чого, до особи, яка вийшла з водійського місця підійшли працівники поліції та попросили показати документи, на що чоловік, який в подальшому представився ОСОБА_1 почав грубити працівникам поліції та відмовився надати документи. В подальшому в ході спілкування працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився мотивуючи тим, що він не керував автомобілем. Працівниками поліції ОСОБА_1 було надано відеозапис, з якого вбачався факт керування ним автомобілем та було роз`яснено його права, після чого повторно було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 повторно відмовився мотивуючи відсутністю підстав для зупинки його транспортного засобу. Оскільки ОСОБА_1 після повторної пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння відповів відмовою, працівники поліції повідомили йому про те, що відносно нього буде складено протокол за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП

Вказаним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на пропозицію працівників поліції відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було залучено свідків не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 з наступними змінами, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з матеріалів справи, після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, працівниками поліції було складено відповідний протокол, що зафіксовано за допомогою технічних засобів відеозапису, матеріали якого долучені до матеріалів справи, а тому в залученні двох свідків не було потреби.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом у справі, то вони є безпідставними.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 15.03.2025р. серії ЕПР1 №312757 щодо ОСОБА_1 , він містить дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, також вказаний протокол містить викладення фактичних обставин вчинення правопорушення, зазначення статті та частини статті, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, викладені у вказаному протоколі обставини вчинення правопорушення узгоджуються з наявним в матеріалах справи відеозаписом. Відтак, вказаний протокол є належним та допустимим доказом, таким, що оформлений відповідно до вимог законодавства.

Доводів на спростування наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.

Порушень процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька