Справа № 343/1855/25
Провадження № 33/4808/727/25
Категорія ст.124, ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Гунди О.Т. на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно визначено адміністративне стягнення у видi штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто 605,60 гривень судового збору,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та будучи учасницею дорожнього руху, порушила правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого майна (огорожі).

Правопорушення вчинено за таких обставин.

20 вересня 2025 року, о 00.35 год., в с. Новичка, по вул. Новичка, 82 Калуського району Івано - Франківської області, водійка ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, із застосуванням приладу "Драгер 6820". Результат - 1,47‰, чим порушила вимоги п. 2.9. а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, 20.09.2025, о 00.35 год., в с. Новичка, по вул. Новичка, 82 Калуського району Івано - Франківської області, водійка ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням, внаслідок чого пошкодила металеву огорожу домогосподарства та відбулось перекидання автомобіля. Внаслідок ДТП було пошкоджено огорожу та транспортний засіб, чим порушила вимоги п. 2.3. б, 12.1. ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Гунда О.Т. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Долинського районного суду від 01.10.2025 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду справи допущено суттєві порушення прав ОСОБА_1 на захист і норм процесуального закону, а також невірно оцінено обставини справи.

Вказує, що у даній справі відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом, оскільки огляд було проведено із запізненням приблизно через 20 хв. після дорожньо-транспортної пригоди, коли поліція прибула на місце події. Крім того, огляд не здійснювався у медичному закладі, а проводився безпосередньо на місці події за допомогою приладу Драгер без належного дотримання процесуальних вимог, зокрема без участі двох свідків.

Зазначає, що під час розгляду справи судом було досліджено відеозапис з оптичного диска, однак даний запис не містить моменту самої ДТП та починається вже після її вчинення, коли поліція прибула на місце. Таким чином, на відео не зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що єдиним доказом сп`яніння є результат тесту приладу Драгер, проте такий тест було проведено після аварії і апелянта не була під контролем поліції у проміжку часу до огляду. Працівники поліції не доставляли ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду.

Стверджує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнавала свою провину, щиро розкаялася у вчиненому, однак її пояснення були спрямовані на те, щоб якнайшвидше завершити розряд справи. Вона перебувала у стресовому стані та, не маючи належної правової допомоги, помилково вважала, що визнання вини призведе лише до накладення штрафу, без позбавлення водійських прав.

Разом з тим, ОСОБА_1 визнаючи, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, послідовно заперечує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, оскільки огляд проводився з порушенням процесуальних вимог без двох свідків, не в медичному закладі та із запізненням після події. Згода ОСОБА_1 із результатами приладу Драгер була продиктована страхом та розгубленістю.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , оскільки вона має позитивну характеристику, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, є матір`ю двох дітей, одна з яких неповнолітня, а син є інвалідом, що підтверджується відповідними документами та потребує постійної уваги. Що зумовлює необхідність транспортного засобу, щоб возити дитину. Ці обставини характеризують її особу з позитивного боку і мали бути враховані при призначенні стягнення.

Зазначає, що інцидент стався в умовах сильного психоемоційного потрясіння ОСОБА_1 та звертає увагу на те, що старший син останньої ОСОБА_2 є курсант військового навчального закладу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 . Декількома днями раніше перебував на навчаннях (полігоні) в зоні підвищеного ризику, що викликало у матері надзвичайне хвилювання та стрес. Перебуваючи у стані тривоги за життя сина на тлі загальної напруженої ситуації воєнного часу, ОСОБА_1 діяла імпульсивно та необдумано. Фактично її поведінка могла бути обумовлена станом так званого "афекту" - короткочасної емоційної розгубленості, коли контроль над своїми діями послаблений.

Наголошує, що після настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 в найкоротший строк протягом одного тижня власним коштом здійснила повне відновлення огорожі, у яку сталося зіткнення. Відновлювальні роботи були проведені оперативно, без зволікань, що свідчить про її відповідальне ставлення до ситуації та щире прагнення усунути її наслідки.

Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до призначення стягнення, не врахувавши ступінь суспільної небезпеки конкретного правопорушення, оскільки внаслідок ДТП було пошкоджено лише майно (паркан), ніхто з людей не постраждав. Отже, реальні наслідки її дій були мінімальними. За таких умов, з урахуванням наведених пом`якшуючих факторів, є підстави вважати, що застосоване покарання є надто суворим і несправедливим. Вказує, що ОСОБА_1 не була належним чином і завчасно поінформована про дату та час розгляду справи в суді першої інстанції. Як видно з матеріалів, ОСОБА_1 зателефонували лише за 4 дні до судового засідання. Повідомлення виключно телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. Верховний Суд наголошує, що учасників справи слід викликати до суду таким чином, щоб вони мали достатньо часу підготуватися до захисту. Більше того, Європейський суд з прав людини підкреслює, що право на справедливий публічний розгляд (ст.6 Конвенції) втрачає сенс, якщо сторона не повідомлена належним чином та своєчасно, аби мати можливість взяти участь і підготуватися.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Гунда О.Т. повторно не з`явилися, хоча неодноразово в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зокрема, вищевказане провадження неодноразово призначалося до розгляду в суді апеляційної інстанції, а саме на 30.10.2025року, 26.11.2025 року, 04.12.2025 року, 11.12.2025 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи та її захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та її захисник Гунда О.Т. знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Гунди О.Т.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Зокрема, діючий Кодекс України про адміністративні правопорушення був прийнятий за часів панування радянської системи регулювання суспільних відносин, що була спрямована на побудову тоталітарної моделі держави, в якій не було місця для справжніх демократичних цінностей, поваги до прав та свобод громадян, визначених Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Гунда О.Т. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №459270 від 20.09.2025 (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 20.09.2025 року о 00 год. 35 хв. в с. Новичка, вул. Новичка, 82 керувала транспортним засобом Фольксваген Тігуан д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6820, результат позитивний 1,47 проміле, чим порушила п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що вона звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою інспектором ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Ільницьким І.З. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останньої.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 була присутня при його складанні, ознайомлена із його змістом, їй були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що засвідчила власним підписом.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 надасть їх на окремому аркуші.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , остання стверджує, що їхала з дому (с. Якубів) в м. Долина. Їхавши по с. Новичка не впоралася з керування і заїхала в город на автомобілі Фольксваген Тігуан д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодивши металеву огорожу та свій автомобіль. (а.с. 12)

У протоколі зазначено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Долинському районному суді.

Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було тимчасово вилучене посвідчення водія.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримала копію протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується її власноручним підписом.

Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд було проведено за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6820, результати огляду на стан сп`яніння 1,47 проміле. ОСОБА_1 власним підписом засвідчила, що ознайомлена із результатом огляду, згідна з вказаним результатом та отримала копію акту (а.с. 5)

Згідно направлення в КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 20.09.2025 року, вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Однак, огляд у медичному закладі не проводився, оскільки був проведений поліцейським за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6820, результат огляду позитивний 1,47% проміле. (а.с. 6).

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що такий огляд у медичному закладі не проводився, оскільки ОСОБА_1 не заперечувала проти позитивного результату огляду, який було отримано за наслідками проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення доводиться роздруківкою газоаналізатора Драгер 6820, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд вказав, що згідно змісту роздруківки з приладу «Drager» alkotest 6820, відповідно до даних якої, тест на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проведено о 00.53 год 20.09.2025. Результат тесту №6557 - 1,47‰ (а.с. 2).

До матеріалів справи долучено: зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом на 24 год. (а.с. 3), інформаційна довідка щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 7), інформаційна довідка щодо реєстрації транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 (а.с. 8), копію протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 11), копію посвідчення водія (а.с. 13), копію декларації про відповідність №2/23733900 вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів (а.с. 14), копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 15), фото світлинами пошкодженого транспортного засобу (а.с. 17).

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлений ст.266 КУпАП порядок проведення огляду на стан сп`яніння відноситься до заходів забезпечення у справах про адміністративні правопорушення з метою з метою припинення адміністративного правопорушення шляхом відсторонення від керування транспортним засобом. Результати огляду на ста сп`яніння не мають заздалегідь встановленої сили і повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Разом з тим, висновок суду щодо доведеності винуватості у вчиненні правопорушення повинен бути зроблений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження.

При цьому, суд керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 16).

Зокрема, відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції прибули на місце ДТП, очевидці вказали, що машина перевернулася із жінкою за кермом, після цього працівники поліції підійшли до транспортного засобу та стали встановлювати особу водія транспортного засобу, якою виявилася ОСОБА_1 . Далі працівник поліції уточнив обставини за яких сталося ДТП. При цьому, ОСОБА_1 повідомила, що вона не знає як сталася дорожньо-транспортна пригода та допустила, що вона стала наслідком перевищення нею швидкості руху транспортного засобу. Під час розмови із водієм працівники поліції повідомили, що у неї вбачають ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка вимова слів, тому їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодилася. Водію повідомили за допомогою якого приладу буде проводитися огляд, надали мундштук для перевірки герметичності його упакування, зробили контрольний тест, після чого вона пройшла тест, результат 1,47%. ОСОБА_1 повідомили, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння, остання повідомила, що згодна із результатом, її також повідомили, що відносно неї буде складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП. Далі працівник поліції направився у службовий транспортний засіб для складання адміністративних матеріалів. Згодом ОСОБА_1 ознайомили зі складеними відносно неї протоколами за ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП, роз`яснили права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, повідомили, що розгляд справи відбудеться в Долинському районному суді, вилучили посвідчення водія та видали тимчасовий дозвіл, вона розписалася про ознайомлення із протоколами та отримала копії протоколів.

Вищевказаний відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останньої ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення, доказів по справі та застосування психологічного насильства працівниками поліції, можуть бути належним чином перевірені в межах іншого провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.

Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого правопорушення та його суспільну небезпеку, особу правопорушниці, ступінь її вини та ставлення до вчиненого.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Гунди О.Т. залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв