Справа № 130/3063/25
Провадження № 33/801/1239/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, -

встановив:

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн на користь держави.

В постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 424572, 27 вересня 2025 року о 09 годині 40 хвилин по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, штовхав, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 27 вересня 2025 року, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 424571, за фактом того, що ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою та штовхав, вчиняв насильство в присутності неповнолітніх дітей, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою суду, 11 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 424571 від 27 вересня 2025 року складено з порушенням, оскільки в ньому міститься подвійна кваліфікація, а саме зазначено ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, при цьому фабула протоколу заповнювалася інспектором, зі слів дружини ОСОБА_3 про те, що він вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини в присутності дітей.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував його пояснень про те, що він не вчиняв щодо своїх дітей домашнього насильства, вони чули лише сварку, що не означає вчинення домашнього насильства. Матеріали справи не містять жодного доказу про вчинення насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що поліцейській не ознайомили його зі змістом протоколу, не зачитали йому його права та обов`язки, при цьому попросили вийти його в іншу кімнату, тому пояснень дружини він не чув.

За змістом ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та ч. 4 ст. 269 КУпАП вчинення адміністративного правопорушення в присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, тягне за собою визнання такої особи потерпілою (поряд з особою, щодо якої воно безпосередньо вчинене), а не притягнення особи, яка вчинила домашнє насильство щодо іншої особи, ще й за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в цій статті йдеться про вчинення домашнього насильства безпосередньо щодо малолітньої чи неповнолітньої особи. Тому кваліфікація дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП по двох епізодах за ознакою того, що присутніми під час вчинення домашнього насильства було двоє дітей, є помилковою.

ОСОБА_1 вважає, що його вина за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доведена, оскільки норма цієї статті є бланкетною, а тому щоб розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчининла особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то має бути зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, якої вони були спричинені. Ознайомившись із протоколами про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 заперечував свою вину у їх вчиненні, зокрема, в застосуванні фізичного насильства щодо потерпілої, а відтак в поліцейського, що складав протокол, виник обов`язок доведення зазначених обставин належними та допустимим доказами.

У неповнолітніх його доньок, які нібито були присутні під час вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 працівники поліції пояснення не відбирали.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду невідомі, а тому відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 , діючи в своїх інтересах та інтересах та будучи законним представником неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заперечила проти апеляційної скарги, просила оскаржувану постанову залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 172-3 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 2 статті 172 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»).

Отже, адміністративна відповідальність за статтею 173-2 КУпАП настає за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 424572, 27 вересня 2025 року о 19:40 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався ценензурною лайкою, штовхав, чим завдав шкоду психічному здоров`ю, тим самим вчинив домашнє насильство, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Від підпису ОСОБА_1 відмовився (а.с. 15).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 4242571, 27 вересня 2025 року ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався ценензурною лайкою, штовхав, вчинив насильство в присутності неповнолітніх дітей, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Від підпису ОСОБА_1 відмовився. В графі потерпілі, вказано: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 1).

27 вересня 2025 року складено терміновий заборонений припис серії АА № 503033 стосовно ОСОБА_1 строком на три доби з 20:00 год. 27.09.2025 року по 20:00 30.09.2025 року, (а.с. 4), від підпису ОСОБА_1 , відмовився (а.с. 5).

Згідно рапорту Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області грпп інспектора српп ОСОБА_6 , 27 вересня 2025 року по прибуттю на місце події було встановлено заявницю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительку АДРЕСА_1 , яка повідомила, що 27 вересня 2025 року близько 19:30 год. до неї прийшов її чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який на даний момент проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 , який в присутності дітей здійснював домашнє насильство відносно останньої, а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а в подальшому забрав телефон марки «Айфон моделі 13», в подальшому пішов в невідомому напрямку. Також 08 вересня 2025 року заявниця подала заяву до суду на розлучення із ОСОБА_1 , вона звернулася заявою до Жмеринського РВП, в якій просить притягнути до адміністративної відповідальності (а.с. 6).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 27 вересня 2025 року, вона просить прийняти міри до її чоловіка ОСОБА_1 , який 27 вересня 2025 року о 19:30 год. вчинив відносно неї домашнє насильство, при цьому були присутні їхні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 вчинив: психологічне насильство - словесні погрози, нецензурну лексику, принижував, погрожував фізичною розправою, залякував; вчинив фізичне насильство - штовхав, шарпав; вчинив економічне насильство - позбавив особистих речей, не надав коштів на утримання дітей. ОСОБА_1 на зауваження не реагує та вчиняє насильницькі діяння в присутності дітей (а.с. 7).

Згідно пояснень ОСОБА_2 , вона проживає разом з трьома дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Протягом останніх чотирьох місяців вона не проживає разом із своїм чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 27 вересня 2025 року близько 19:30 год. до неї приїхав ОСОБА_1 та забрав її телефон марки «Айфон 13» червоного кольору, витягнув з нього сім картку, яку повернув їй та сказав, що телефон забирає бо він його купував. Під час цього в них виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 відносно неї висловлював образливі слова та погрожував фізичною розправою, а також штовхав її, всі діяння бачили діти, які ставали перед нею та не давали ОСОБА_1 її зачіпати. Після чого ОСОБА_1 покинув її домоволодіння (а.с. 8).

Згідно пояснень ОСОБА_1 , у 2010 році він одружився з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та по теперішній час вони проживали разом. Протягом всього часу в них були чудові відносини, проте приблизно в серпні 2025 року вони стали погіршуватися. Причиною цьому стало те, що на йог прохання приймати участь у будівництві, а саме виконувати господарчу роботу, будинку в якому вони мали намір проживати, ОСОБА_2 відмовилася, через що у них були неодноразові словесні конфлікти. Окрім того, декілька днів тому він дізнався, що 11 серпня 2025 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області постановлено ухвалу, що накладення арешту на майно, яке зареєстроване на нього за позовом його дружини ОСОБА_2 26 липня 2024 року він разом із дружиною перебував у м. Вінниці та вирішив придбати телефон «IPhone 13» та передати його дружині в тимчасове користування, оскільки в неї був пошкоджений старий телефон, вони зайшли в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_10 » та він придбав даний телефон за 19 159 грн. з 26 липня 2024 року по 27 вересня 2025 року вона користувалася даним телефоном. 27 вересня 2025 року він прийшов додому та забрав даний телефон та повідомив дружину, що її тимчасове користування даним телефоном скінчилося, внаслідок чого в них виник конфлікт. Після чого, він вийняв з телефону сім картку, яку віддав дружині. Жодних протиправних дій він не вчиняв, лише забрав телефон, який був придбаний за його рахунок (а.с. 9-10).

В матеріалах справи наявні скріни текстових повідомлень з месенджеру «WatcApp», надісланих ОСОБА_1 з номеру НОМЕР_1 (який вказаний в його поясненнях, як його номер) на номер НОМЕР_2 (який вказано в поясненнях потерпілої ОСОБА_2 , як її номер) та фото розрізаного телефону «Apple iPhone 13» в яких він нецензурно висловлювався до дружини, погрожує фізичним насильством, тим, що вижене із житла (а.с. 47 - 54).

Твердження ОСОБА_1 про те, що йому не роз`яснено права як особі, щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення, спростовується змістом протоколу серії ВАВ № 424572 та серії ВАВ 424571, в яких він відмовився ставити підпис в графі, яка підтверджує, що йому було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Відмова від підпису в даному випадку свідчить про те, що права йому роз`яснені належним чином.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 про недоведеність його вини ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є необґрунтованими та спростовуються зібраними по справі доказами.

Норма статті 173-2 КУпАП не вимагає детального опису кожної окремої дії у протоколі, а передбачає встановлення факту вчинення психологічного, фізичного чи економічного насильства, що підтверджується сукупністю доказів, які оцінюються судом за правилами ст. 251, 252 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 424572 чітко зазначено, що ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, штовхав потерпілу, завдав шкоди її психічному здоров`ю, що свідчить про вчинення психологічного насильства, повністю розкриває зміст інкримінованих йому дій та відповідає вимогам до його складання. Викладені обставини підтверджуються заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , показаннями неповнолітньої ОСОБА_4 на відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського, де зафіксовано факт словесної агресії правопорушника та поведінку дітей, які намагалися захистити матір. Крім того, наявність термінового заборонного припису, винесеного поліцейським у день події, також свідчить про встановлення органом поліції реального ризику продовження насильницької поведінки. При цьому, ОСОБА_1 не лише не надав жодних доказів, що спростовують зазначені обставини, але й відмовився від підпису протоколів, що не може свідчити про їх недійсність чи недопустимість. В своєму поясненні він підтвердив що насильно забрав телефон, який раніше купував, внаслідок чого виник конфлікт, що є психологічним насильством в розумінні ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (а.с. 9 - 10). Таким чином, твердження про те, що протокол нібито не містить достатнього опису дій або що поліцейський не довів факту застосування насильства, є безпідставним, оскільки сукупність зібраних доказів підтверджує вчинення ним як психологічного, так і фізичного насильства, що має юридичне значення для кваліфікації за ст. 173-2 КУпАП.

Відтак висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є вірним і ґрунтується на сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії № 424571 від 27 вересня 2025 року нібито складений з порушенням вимог закону через фактичне зазначення у ньому ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними та спростовуються наступним.

Як вбачається зі змісту протоколу, він складений за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а цифра «3» біля частини 2 написана в дужках «(3)», що свідчить про очевидну описку та не свідчиь про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що протокол заповнений «зі слів дружини», є його власним баченням і не спростовує належності та допустимості протоколу як доказу. Поліцейський згідно із законом фіксує подію на підставі інформації, отриманої на місці, зокрема від потерпілої особи. При цьому ОСОБА_1 надав власні пояснення на окремому аркуші.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 4242571, 27 вересня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою та штовхав, в присутності неповнолітніх дітей.

Присутність дітей під час конфлікту доведена як показаннями потерпілої ОСОБА_2 так і відеозаписом з нагрудної бодікамери працівника поліції, на якому зафіксовано (відео під назвою «Півнюк - 2») як поліцейський спілкується з потерпілою ОСОБА_2 та повідомив, що на ОСОБА_1 складено 2 протоколи, однак всі дії він заперечував. Поліцейський висунув ОСОБА_2 вимогу, щоб вона покликала старшу доньку, щоб допитати її. Пізніше прийшла ОСОБА_4 , поліцейський в присутності матері запитав її, щоб вона розповіла про події, які відбулися, коли до них прийшов батько ОСОБА_1 (на 0:01:44-47 відео). ОСОБА_4 , пояснила, що коли прийшов батько, він почав кричати на матір та забрав в неї телефон це все відбувалося в іншій кімнаті, всі події вона чула (на 0:02:18 відео). Під час конфлікту між матір`ю і батьком ставали молодша сестра та брат (на 0:02:31 відео) (а.с. 12).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Таким чином, дії ОСОБА_1 у присутності неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 об`єктивно створили для них атмосферу страху та емоційного напруження, що свідчить про вчинення психологічного насильства стосовно дітей. Тому висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є правильним та ґрунтується на вимогах закону.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції нібито не врахував його пояснень і що діти «лише чули сварку», суперечить доказам, наявним у справі.

Вчинення психологічного домашнього насильства не обмежується застосуванням фізичної сили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, а також будь-які дії, що викликають у постраждалої особи емоційну невпевненість, страх, тривогу чи почуття небезпеки, що мало місце у справі яка розглядається, тому категоричне твердження ОСОБА_1 про те, що «звичайна сварка не є домашнім насильством» є його власним тлумаченням змісту законодавства та не може бути прийняте судом.

Матеріали справи містять достатньо доказів, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини, а подія відбувалася в присутності малолітніх дітей.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та вірно виснував про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення, є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета