П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 755/19345/25

Провадження: № 33/824/5514/2025

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Натальчук Валентини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_3

на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року, винесену під головуванням судді Омельян І. М.,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого ПО «Уласи», керівник,

зач. 2. ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Натальчук В. В. в інтересах ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_3., 23 жовтня 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року та притягнути до відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд безпідставно не врахував медичну довідку, протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення від 27 квітня 2025 року як належні та допустимі докази, які підтверджують вину ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Натальчук В. В. підтримали доводи апеляційної скарги. Просили апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про

правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_2 завдав шкоди ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною ч. 2 ст. 173-2 КУпАП діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в

межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. З Закону України «Про запобігання та протидії домашнього насильства» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , 27.04.2025 року о 10:00, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: вів себе неадекватно, лаявся, розмахував руками, тиснув на неї, схопив за зап`ястя, чим завдав шкоду її психологічному та фізичному здоров`ю.

З відеозапису, наявного в матеріалах справи, убачається, що донька двічі кидала пісок у бік батька, а потім намагалася жбурнути траву, однак батько зупинив її руку, щоб запобігги подальшим таким діям. Провокаційна поведінка дитини відбувалася за мовчазною згодою матері, яка посміхалася та фіксувала подію на телефон. Після цього мати, вигукуючи, підбігла до дитини. Донька висловила на адресу батька образливе слово, яке зазвичай вживається для приниження особи та пов`язується з легкою розумовою відсталістю. Згодом дитина запитала в матері чи слід вибачитися перед батьком, однак мати відповіла, що вибачення непотрібні, оскільки, на її думку, у ситуації винен сам батько. У подальшому дитина не скаржилася на біль у руці, тримала в руках гілочку бузку та продовжувала перебувати на дитячому майданчику.

Листом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19.09.2025 року, встановлено, що ювенальними поліцейськими Дніпровського УП ГУНП у м. Києві під час суперечки, яка мала місце 27.04.2025 року, ознак домашнього насильства не виявлено.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстації погоджується із висновком суду першої інстації, що будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 27 квітня 2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Доводи потерпілої особи є необгрунтованими та спростовуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах провадження. Суд критично оцінює надану медичну довідку від 27.04.2025 року, оскільки вона не містить жодних прямих даних, які б дозволили встановити причинно-наслідковий зв`язок між виявленим у дитини розтягненням зв`язок правого кистьового суглоба та нібито неправомірними діями ОСОБА_2 . Зі змісту зазначеної довідки не вбачається, за яких саме обставин, у який спосіб та в який період часу могло виникнути відповідне ушкодження, що унеможливлює її використання як належного та достатнього доказу вини особи. Крім того, у матеріалах провадження відсутні будь-які інші медичні документи чи пояснення, які б підтверджували факт отримання дитиною травми саме у час, спосіб та за обставин, викладених потерпілою стороною.

У ході судового розгляду не встановлено будь-яких об`єктивних даних, що могли б свідчити про застосування ОСОБА_2 фізичної сили до дитини, яка б спричинила вказане ушкодження. Навпаки, наявні докази свідчать про відсутність у поведінці дитини будь-яких ознак травмування одразу як під час, так і післяподії.

Згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративног о правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно розглянув справу, а тому дійшов правильного висновку про закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а відтак підстави для скасування постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Натальчук Валентини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома