Провадження № 3/466/3389/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українця, громадянина України, фізичної особи підприємця, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

в с т а н о в и в :

30.10.2025, під час здійснення позапланового заходу зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі перевірки у ФОП ОСОБА_1 , місцезнаходження провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 , було встановлено порушення законодавства про працю, а саме: порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.4 ст.24 КЗпП України - використання незадекларованої праці ОСОБА_2 , відповідальність за що перебачено ч.3 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечив повністю. Пояснив, що ОСОБА_2 дійсно виконувала для нього певні завдання, однак, на його думку, така робота мала одноразовий характер, оскільки вони домовлялись лише про оплачувану допомогу. При цьому будь-яких доказів на підтвердження разового характеру виконаних робіт або існування між сторонами цивільно-правових відносин суду не надано. Крім того, під час проведення перевірки ОСОБА_2 фізично не перебувала у приміщенні суб`єкта господарювання, відтак посадові особи держпраці не могли встановити будь яке порушення, бо фізичної присутності ОСОБА_2 не було. Відтак, просив суд закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Допитана в ході розгляду адміністративної справи в якості свідка ОСОБА_2 зазначила, що протягом близько одного місяця працювала на ФОП ОСОБА_1 дистанційно, з використанням мобільного телефону, відповідала на повідомлення клієнтів інтернет-магазину, виконувала визначене коло обов`язків, мала погоджений графік роботи, при цьому трудовий договір з нею укладений не був, а оплата за виконану роботу протягом тривалого часу не здійснювалась. Коли ж ОСОБА_2 повідомила, що планує звільнятись, і попросила оплатити заробітну плату за фактичний відпрацьований час, ОСОБА_1 повідомив їй, що вона має відпрацювати два тижні, оскільки треба знайти їй заміну. ОСОБА_1 в дуже агресивній формі спілкувався з нею, коли вона заговорила прпо оплату її праці ; погрожував, що вона буде працювати без вихідних, поки вони не знайдуть їй заміну. Також зазначила, що виплата грошових коштів їй за виконану роботу була здійснена ФОП ОСОБА_1 лише після її звернення зі скаргою до органу Державної служби України з питань праці. Окрім цього, надала суду скріншоти, з підтвердженням графіків роботи, порядком здійснення оплати праці найманих працівників.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Зазначена норма покладає на державу обов`язок забезпечити реальний захист трудових прав, у тому числі шляхом встановлення обов`язкових правил оформлення трудових відносин. Використання праці без належного оформлення позбавляє працівника конституційних гарантій та є суспільно небезпечним діянням.

Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угодою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу з підпорядкуванням організації праці роботодавця, а роботодавець виплачувати заробітну плату та забезпечувати умови праці.

Суд зазначає, що визначальним для наявності трудових відносин є фактичний зміст відносин, а не їх формальне найменування. Виконання ОСОБА_2 роботи в інтересах ФОП, наявність визначених обов`язків, погодженого графіка та подальша виплата винагороди свідчать про існування саме трудових відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення відповідного органу державної влади до фактичного допуску до роботи. Зазначена норма має імперативний характер і не передбачає жодних винятків.

Згідно наданих суду матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 під час складення протоколу №3Х/ЛВ/34468/023611/П/ПТ від 30.10.2025 року, в письмових поясненнях, які написані ним власноруч зазначає, що порушення, яке зазначено у вказаному протоколі буде усунено в найкоротший термін та в подальшому не буде допускатись. Вказане підтверджує, що сам ОСОБА_1 не заперечив того факту, що порушення таки відбулось, і що ОСОБА_2 працювала без дотримання вимог законодавства в частині допуску до робити. Суд наголошує, що виплата винагороди або оформлення відносин після фактичного допуску до роботи не усуває вже вчиненого порушення.

Згідно зі статтею 60? КЗпП України, дистанційна робота є формою організації трудових відносин, за якої робота виконується поза приміщеннями роботодавця. Така форма роботи не змінює трудової природи відносин та не звільняє роботодавця від обов`язку їх належного оформлення.

Отже, відсутність фізичної присутності працівника у приміщенні суб`єкта господарювання під час перевірки не спростовує факту фактичного допуску до роботи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата є винагородою за виконану роботу, яку роботодавець виплачує працівникові.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснив виплату грошових коштів ОСОБА_2 розмірі 14 326 грн., лише після її звернення до Держпраці, що суд розцінює як визнання факту використання праці та підтвердження оплатного характеру відносин.

Відповідно до ст. 24 ч. 1, 4 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 41 КУпАП, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору тягне за собою адміністративну відповідальність.

Склад цього правопорушення є формальним, а отже для його наявності достатньо встановлення факту використання праці без належного оформлення, незалежно від тривалості роботи чи моменту виплати винагороди.

Судом також встановлено, що після здійснення ФОП ОСОБА_1 виплати грошових коштів за виконану роботу ОСОБА_2 звернулася до органу Державної служби України з питань праці із повідомленням про відсутність у неї майнових претензій до ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням відповідної виплати.

Разом з тим суд зазначає, що така обставина свідчить виключно про врегулювання між сторонами питання оплати фактично виконаної роботи та не спростовує встановленого судом факту використання праці фізичної особи без оформлення трудових відносин до фактичного допуску до роботи. Усунення наслідків правопорушення після його вчинення не звільняє особу від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 41 КУпАП, та не впливає на правову оцінку дій роботодавця.

Відповідно до статей 251 та 252 КУпАП, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, виходячи з їх сукупності.

Суд дійшов висновку про винуватість ФОП ОСОБА_1 з урахуванням таких встановлених обставин: визнання ФОП факту виконання ОСОБА_2 роботи, детальні та послідовні пояснення ОСОБА_2 щодо характеру та тривалості роботи, здійснення виплати винагороди після звернення до органу державного нагляду, відсутність оформлення трудових відносин до початку виконання роботи.

У своїй сукупності ці обставини переконливо підтверджують наявність фактичного допуску до роботи (зокрема, дистанційного працевлаштування) без належного оформлення.

Під час розгляду справи суддею було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, повністю підтверджується поясненнями учасників наданими під час розгляду справи, а також долученими до матеріалів справи доказами: протоколом про адміністративне правопорушення №3Х/ЛВ/34468/023611/П/ПТ від 30.10.2025 року, копією акту №3Х/ЛВ/34468/023611 від 30.10.2025 року, випискою з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копією електронного звернення від 07.10.2025 року, наданими суду скріншотами,

Сукупність досліджених доказів та застосованих норм законодавства дає суду підстави для беззаперечного висновку, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 статті 41 КУпАП, а саме: фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що підтверджене протоколом про адміністративне правопорушення, актом за результатами проведення позапланово заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сферах праці.

Суд, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважає накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 268, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір»,-

у х в а л и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та оштрафувати його на 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень) в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2025 року.

Суддя І. Є. Зима