Справа № 309/3617/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Абоімова О. Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/739/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Абоімова О. Ю. на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 23.10.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , молодший науковий співробітник інституту загальної енергетики НАН України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 356903 від 23.09.2025 та постанови суду від 23.10.2025 вбачається, що 23.09.2025 близько 09 год 25 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у складі ГМО спільно з оф ПОРВ (з.м.д. н.п. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на з/с в н.п. Хуст (територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 169 прикордонного знаку на відстані 7,5 км до державного кордону України, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Абоімов О. Ю. просить постанову судді від 23.10.2025 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що постанова прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх обставин справи. Суд безпідставно констатував про вчинення порушення групою осіб, оскільки матеріалами справи не стверджується про вчиненне порушення групою осіб. Саме перебування особи на території залізничної станції м. Хуст, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, не є достатнім для підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Сам факт виявлення

-2-

прикордонним нарядом прикордонний патруль на залізничній станції м. Хуст ОСОБА_2 , не вказує безсумнівно на його намір або спробу незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску. Протокол не є належним доказом, оскільки у ньому не конкретизовано місце вчинення інкримінованого діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону. Крім того, ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху особи та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксація факту вчинення правопорушення, як і інших беззаперечних доказів , які б вказували на причетність та можливий умисел ОСОБА_3 на перетин кордону в такий спосіб, до протоколу не додано. Крім того, суд не надав належну оцінку недостовірності дати вчинення порушення, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, суд не дослідив надані докази щодо лікувально-оздоровчої мети перебування особи на залізничній станції м. Хуст, зокрема у санаторії «Вісак» у с. Шаян, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Судом першої інстанції не досліджено доказів щодо можливості законного перетину кордону та права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Матеріалами справи не встановлена мета та мотив для спроби незаконного перетину державного кордону, відсутня вина у формі умислу або необережності. Крім того, факт визнання вини, який оскаржується особою, не може бути покладений в основу обвинувачення особи в ході судового розгляду, а має бути досліджений судом безпосередньо. Судом перекладено на ОСОБА_2 необхідність доказування своєї невинуватості всупереч очевидній відсутності складу правопорушення. Суд безпідставно послався у постанові на визнання ОСОБА_2 своєї провини та відсутність скарг та претензій до працівників державної прикордонної служби, оскільки така інформація відсутня в будь-якому документі, що міститься в матеріалах справи.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Також враховується думка захисника-адвоката Абоімова О. Ю. про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Абоімова О. Ю., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

-3-

За приписами до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог суд першої інстанції під час розгляду даної справи не дотримався.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ст. 12 цього Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

-4-

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 за № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_2 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 356903 від 23.09.2025 вбачається, що 23.09.2025 близько 09 год 25 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у складі ГМО спільно з оф ПОРВ (з.м.д. н.п. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на з/с в н.п. Хуст (територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 169 прикордонного знаку на відстані 7,5 км до державного кордону України, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості.

Разом з тим, приймаючи рішення, суд залишив поза увагою те, що з протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

В особистих поясненнях ОСОБА_2 ствердив, що був затриманий прикордонним нарядом за спробу незаконного перетину державного кордону. Свою провину визнав, обіцяв подібного більше не вчиняти.

Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 було виявлено та затримано на напрямку 169 прикордонного знаку на відстані 7,5 км до ДКУ, який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румуні поза пунктами пропуску через державний кордон України.

-5-

Водночас, ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху особи та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та можливий умисел ОСОБА_2 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, до протоколу не додано.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків вказаної події, відсутні їхні прізвища, крім того у справі відсутні відомості про речі і документи, у яких була б наявна достовірна інформація, яка б могла свідчити про намір перетину ОСОБА_2 державного кордону.

Крім того, ОСОБА_2 був затриманий на території залізничного вокзалу м. Хуст, у світлий час доби, при ньому, крім паспорта громадянина України для виїзду за кордон, не виявлено предметів, що могли б прямо чи опосередковано вказувати на намір незаконного перетину кордону (грошові кошти в іноземній валюті, спорядження для проходження гірським маршрутом, гідрокостюм тощо), від працівників Державної прикордонної служби не втікав, надав пояснення, а саме по собі перебування особи у межах контрольованого прикордонного району не свідчить про наявність даного правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також стороною захисту надано копії посадкових документів АТ «Укрзалізниця» для проїзду в напрямку Київ пасажирський Мукачево на 22.09.2025 та Мукачево-Хуст на 23.09.2025, копію путівки № 9 в санаторій «ВІСАК» з 23.09.2025 по 30.09.2025 видану на ім`я ОСОБА_2 , а також талони на житло і талон на харчування до цієї путівки на період з 23.09.2025 по 30.09.2025; відомості з Резерв+ про перебування ОСОБА_2 на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_4 ) та довідку про надання ОСОБА_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Указані докази підтверджують доводи апеляційної скарги про те, що метою ОСОБА_2 перебування на території Закарпатської області, був санаторно-лікувальний намір.

Крім того, з огляду на наявну в матеріалах справи довідку № 2/6630 від 14.08.2025 видану ІНФОРМАЦІЯ_3 , така беззаперечно підтверджує той факт, що до 04.11.2025 ОСОБА_2 надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже сам факт виявлення ОСОБА_2 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Хуст на напрямку 169 прикордонного знаку на відстані 7,5 км до державного кордону України, не вказує безсумнівно на намір або спробу незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, який склав протокол щодо ОСОБА_2 , не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення останнім дій, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі.

Таким чином, зазначені в оскаржуваній постанові висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не відповідають дійсним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на вимогах закону.

-6-

Жоден із перерахованих у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, наявності у нього умислу на незаконне перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадових осіб органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_2 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення вичерпані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому, постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять

-7-

суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Абоімова О. Ю. задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 23.10.2025 щодо ОСОБА_5 скасувати, а провадження у справі за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя