ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5191/25

провадження № 3/0285/2349/25

09 грудня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., при секретарі судового засідання Клечковській М. М.,

з участю:

захисника особи, відносно якої складено протокол, Дятел В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 ,

уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

військовослужбовця,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , повторно протягом року, 13.09.2025 о 20:30 год в селищі Городниця Звягельського району Житомирської області по вул Шолом-Алейхема, 67 керував транспортним засобом Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови і координації рухів), від проходження огляду на стан якого у встановленому законодавством порядку, зокрема на місці та в медичному закладі, відмовився.

В судовому засіданні від 02.10.2025 ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що не їхав на автомобілі, а стояв поруч.

Його захисник підтримав позицію свого підзахисного.

Під час розгляду даної справи, з урахуванням позиції ВС щодо обов`язку суду забезпечувати з`ясування всіх обставин справи, судом був викликаний поліцейський, який складав протокол, та зазначені ним свідки.

Так, інспектор ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, у судовому засіданні пояснив, що в день, час та місці, зазначені в протоколі, під час несення служби отримав повідомлення від оперативного чергового про виклик до селища Городниця. Коли приїхали, встановили, що ОСОБА_1 рухався на Ауді в пяному вигляді, це підтвердили свідки. Пізніше знайшли його, від нього було чутно запах алкоголю. Вів себе він агресивно, кидався до свідків. Йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу, а потім і у медичному закладі, про що його належним чином попереджено. Від проходження огляду він відмовився, після чого було складено відповідний протокол, який оголошено особі, роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП, про що зроблено відмітку у протоколі.

Допитаний судом свідок ОСОБА_3 пояснив, що під час виконання ремонтних робіт біля будинку №67 по вул Шолом-Алейхема в селищі Городниця, повз нього і батька ОСОБА_4 на великій швидкості проїхав автомобіль Audi сірого кольору, який здійснив наїзд на будівельні інструменти та зупинився безпосередньо біля них. З місця водія вийшов чоловік, якого він знає як ОСОБА_1 , та який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час спілкування ОСОБА_1 почав себе агресивно поводити, виражаючись в їх сторону словами нецензурної лайки. Оскільки водій мав намір продовжувати рух на автомобілі, ними було прийнято рішення викликати працівників поліції для складення протоколу.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння.

Водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП настає за дії, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність як за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан такого сп`яніння.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України (далі ПДР), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі по тексту Інструкція).

Відповідно до п.п.3, 4 розділу І, п.12 розділу II Інструкції ознаками алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота) (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується:

даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №453118 від 13.09.2025, який є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП;

актом огляду та направленням на огляд до медичного закладу водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду;

розписками про інформування ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та роз`яснення прав та обов`язків;

довідкою про адміністративне правопорушення, згідно якої посвідчення водія ОСОБА_1 за відомостями ГСЦ МВС відсутнє;

даними диску з відеозаписом з фіксацією на ньому відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Аналізуючи останній, безсумнівно є всі підстави вважати, що пояснення ОСОБА_1 щодо не керування транспортним засобом в день, час та місці, зазначені у протоколі, суперечать дійсним обставинам справи. На відео зафіксовано реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити дійсні обставини справи, зокрема, видно, що під час складання протоколу ОСОБА_1 вів себе зухвало, виражався грубою нецензурною лайкою в сторону свідків та працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і на місці, і в лікарні.

Момент самої зупинки транспортного засобу не зафіксований, однак саме по собі перебування ОСОБА_1 в вечірню пору доби у населеному пункті, відмінному від його місця проживання, поруч з Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідчить про те, що він рухався вказаною дорогою.

Зібрані у справі докази в їх сукупності свідчать про те, що протягом усього часу поліцейські звертались до ОСОБА_1 саме як до водія автомобіля. Окрім того, саме на ОСОБА_1 , як водія, вказали свідки.

Його доводи відносно того, що він не керував транспортним засобом, спростовуються окрім вище перерахованих доказів, також копією постанови поліцейського серії ЕНА №5715553 від 13.09.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП

Так, на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу за керування транспортним засобом Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування, за обставин, що інкримінуються йому в даній справі.

З протоколу про адміністративне правопорушення та доданому до нього відеоматеріалу вбачається, що працівниками поліції були озвучені ОСОБА_1 та занесені до протоколу ті ознаки алкогольного сп`яніння, які помітили поліцейські, і які надавали їм право вимоги від водія проходження огляду на стан такого сп`яніння як на місці, так і у закладі охорони здоров`я, а отже, жодних порушень з боку працівників поліції у даному випадку не було.

Зміст відеофіксації свідчить про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку була цілеспрямованою та залежала виключно від його вільного волевиявлення за повного усвідомлення ним наслідків такої відмови. Поліцейськими не вчинялось жодних дій щодо провокування ОСОБА_1 на відмову від проходження вказаного вище огляду, не здійснювалось будь-якого тиску чи інших дій, які би порушували його права, ставили під сумнів волевиявлення останнього або впливали на його ствердну й категоричну позицію щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Протягом тривалого часу ОСОБА_1 не реагував на законні вимоги поліцейських, уникав відповіді щодо проходження огляду, тому така його поведінка була розцінена поліцейськими, як відмова від огляду.

Суд зауважує, що законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, натомість відмовився від пояснень та підписів. Також ним не вказувалось і про те, що автомобілем керувала його дівчина, про допит якої наголошував в судовому засіданні його адвокат. Про існування вказаного свідка стало суду відомо лише після залучення ОСОБА_1 захисника до участі в цій справі, а тому в його допиті судом було відмовлено.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Ситуація, відповідно до якої оформлялись поліцією матеріали відносно ОСОБА_1 , вимагала від нього надати детальні пояснення щодо інкримінованих йому подій.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності саме за фактом порушення п.2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

В підсилення своєї правової позиції, звертаю увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Позиція ОСОБА_1 щодо невизнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення розцінюється, як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Постановою Звягельського міськрайонного суду від 28.05.2025 у справі №285/1746/25 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Притягнення ОСОБА_1 у травні 2025 року до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не призвело до його виправлення, не змінило його протиправну поведінку, він продовжує вчиняти порушення на транспорті.

Оцінюючи надані докази, приходжу висновку, що ОСОБА_1 вчинив порушення на транспорті, та його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП. За таких обставин, його слід визнати винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або з його ознаками, створює загрозу життю та здоров`ю, як собі, так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху, а тому відсутні підстави для незастосування щодо нього адміністративного стягнення.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення беру до уваги характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності; всі обставини справи в їх сукупності; особу ОСОБА_1 , який повторно протягом року вчиняє правопорушення на транспорті та вважаю, що до нього слід застосувати безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним для його виправлення, достатнім для виконання завдань КУпАП та можливим недопущенням продовження вчинення правопорушень або настання більш тяжких наслідків.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

З винної особи також належить стягнути судовий збір відповідно до ст.401 КУпАП.

Керуючись статтями 33-35, 38, 40-1, 130, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП,

та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин