Справа № 128/3001/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2025 м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , розлученого, військовослужбовця,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

права передбачені ст.268 КУпАП судом роз`яснені та особі зрозумілі, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу серії ВАД №671273, що складений 29.07.2025, та вперше надійшов до суду 31.07.2025, ОСОБА_1 29.07.2025 в АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 психологічного та економічного характеру, що виразилося у погрозах фізичною розправою, а також зачинився у будинку та не впускав дружину у будинок. Внаслідок чого потерпілій було спричинено шкоду психологічному здоров`ю потерпілій

Інспектором СРПП ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Баглай Е.С. складено відповідний протокол.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Жовмір І.І. вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнали. ОСОБА_1 додатково вказав, що з 22.02.2022 вони із дружиною планували виїзд за кордон. З того моменту і до 29.07.2025 дружина перебувала за межами України, а саме в Італії. Вони із колишньою дружиною перебували у шлюбі 30 років, який рішенням суду від листопада 2025 розірвано. 20.07.2025 колишня дружина повернулася із Італії до України та проживала у друзів. 29.07.2025 він перебував вдома, почував себе не добре, а тому випив ліки від гіпертонії, відпочивав та заснув. Проснувся від того, що почув у будинку якийсь рух, шум та побачив перед собою працівника поліції, представників ТЦК та СП, колишню дружину і невідому особу чоловічої статі. Запитавши у дружини що сталося, та відповіла йому, що він їй погрожував. Однак, жодних погроз з його боку на адресу тоді ще дружини він не висловлював, а зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, що складений відносно нього обставини абсолютно не відповідають дійсності, жодних вказаних у протоколі дій він не вчиняв. З огляду на вказане просив провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Жовмір І.І. також просив закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, вважаючи, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Диспозиція ч. 1ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність наслідків, а саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж реальна можливість завдання вказаної шкоди.

Відповідно до диспозиції ч. 1ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Визначення термінів психологічного насилля в сім`ї закріплене в Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суд, дослідивши матеріали, надані до суду, приходить до висновку, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не вбачається.

Так, потерпіла ОСОБА_2 в своїх письмових поясненнях вказала, що ОСОБА_1 29.07.2025 вчинив відносно неї психологічне насильство, яке виразилося у тому, що він не впускав її до власного будинку коли вона приїхала з Італії. До того, коли вона перебувала в Італії він погрожував їй застрілити зі зброї. Через такі дії ОСОБА_1 вона вимушена була викликати працівників поліції.

Натомість у свої письмових поясненнях, що надані суду та в усних поясненнях в судовому засіданні ОСОБА_1 вказував, що жодних дій чи то психологічного, чи то фізичного характеру по відношенню до потерпілої він не вчиняв. 29.07.2025 прийнявши ліки від тиску, він у власному будинку заснув, а проснувся від того, що в його будинку перебували працівники поліції, ТЦК та СП, дружина та невідомий чоловік. Працівник поліції склав відносно протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а після цього працівники поліції і працівник ТЦК та СП відвезли до ТЦК та СП і на даний час він проходить військову службу за мобілізацією. Він є колишнім працівником МВС, перебуває на пенсії.

Разом із тим, до протоколу не долучено жодних пояснень свідків, які б підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою суду від 09.09.2025 вказаний адміністративний матеріал було повернуто до ВП №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення, зокрема й щодо зазначення свідків вказаної події.

На виконання вимог постанови до матеріалів справи долучено рапорт працівника поліції Баглай Е.С., якою було складено протокол відносно ОСОБА_1 зі змісту якого вбачається, що під час вказаних подій здійснювалася фіксація події на бодікамеру поліцейського, а тому пояснення свідків не відбиралися. Проте, враховуючи, що термін зберігання відеозапису закінчився, надати його немає можливості.

Судом вживалися заходи щодо виклику в судове засідання працівника поліції, якою складено протокол відносно ОСОБА_1 , а також самої потерпілої ОСОБА_2 для встановлення всіх обставин справи. Проте, на виклики суду ні працівник поліції ні потерпіла ОСОБА_2 не з`явилися.

Таким чином, матеріали справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та письмових пояснень ОСОБА_2 , не містять жодних відомостей на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 ..

При цьому, судзауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним та достатнім джерелом доказу вини особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказування, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Інших належних доказів, які підтверджували обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду надано не було.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та спростовують презумпцію його невинуватості, а усі сумніви щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , суд тлумачить на користь останнього відповідно до положень ст. 62 Конституції України.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що Конституцією України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, особа не може бути визнана винуватою доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та, керуючись ст. 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, суд приходить до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 221, 247, 284, 289, 294 КпАП України, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Суддя Л.П. Шевчук