Провадження № 3/127/6704/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши матеріали, які надійшли від Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №669283 від 01 жовтня 2025 року, 01 жовтня 2025 року близько 12.30 год ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно онука ОСОБА_2 , яке виразилось в моральних стражданнях потерпілого.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД№669245 від 01 жовтня 2025 року, 01 жовтня 2025 року близько 12.30 год в АДРЕСА_2 , в приміщенні «Вінницького ліцею №11» ОСОБА_1 вчинив відносно невістки ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, шарпав за руку та штовхав, чим заподіяв шкоду здоров`ю ОСОБА_3 , внаслідок чого в неї піднявся тиск, боліла голова, погіршилось самопочуття.

Справи про вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень надійшли до суду одночасно та постановою суду від 23 жовтня 2025 року об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вини не визнав та повідомив, що 01 жовтня 2025 року він разом із дружиною ОСОБА_4 приїхав із м. Кривий Ріг до м. Вінниці на шкільне свято «Ярмарок» та завітали до школи, де навчається їхній онук ОСОБА_5 . До школи вони прибули о 10.30 год та зустріли онука під час перерви. Поспілкувалися з ним, а також із його класним керівником. Після закінчення перерви ОСОБА_6 повернувся на урок, а вони чекали завершення занять біля класу, передавши смаколики, які привезли на ярмарок. У цей час до класу підійшла ОСОБА_3 (мама ОСОБА_6 ), не привітавшись. Вони підійшли до неї поспілкуватися, але вона поводилася дуже агресивно по відношенню до них, заявляючи, що вони більше не будуть спілкуватися з онуком. Коли закінчилися уроки й діти почали виходити з класу, ОСОБА_6 також вийшов. ОСОБА_3 одразу підійшла до внука і почала відштовхувати його від них і їх від нього, щоб онук не спілкувався з ними. Вона тягнула онука, завдаючи йому болю, через що в дитини почалася істерика, він заплакав. Він та його дружина намагалися вмовити її припинити так поводитися, але безрезультатно. Класний керівник запропонувала зайти до класу. У класі ОСОБА_3 продовжувала поводитися агресивно та називала його дружину непристойними словами. Вони після цих подій сходили з внуком на ярмарок.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Люлик Р. І. просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що в рапорті працівників поліції зазначено, що ймовірне вчинення домашнього насильства мало місце 01 жовтня 2025 року о 16.01 год., однак у протоколі про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення вказано, що конфлікт відбувся 01 жовтня 2025 року близько 12:30 год. Наведена невідповідність у часі ставить під сумнів достовірність та належність отриманої інформації. Крім того, рапорт працівника поліції Гуменного, на підставі якого ініційоване адміністративне провадження, складений за чутками та неперевіреною інформацією, оскільки працівник поліції Гуменний не був присутній на місці інциденту та не є його свідком, що викликає обґрунтовані сумніви щодо джерела його обізнаності про обставини конфлікту. Також зазначено, що описані обставини інциденту стосуються сімейно-побутового спору між ОСОБА_1 та його невісткою, яка є матір`ю його онука. Зокрема, невістка приїхала без попередження, втрутилася в їхнє спілкування та своєю поведінкою спровокувала сварку. У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчиняв протиправні дії, спрямовані на заподіяння шкоди здоров`ю чи психіці невістки, оскільки немає жодних підтверджень завдання тілесних ушкоджень, реальних погроз чи переслідувань. Крім того, не встановлено жодного насильства щодо малолітнього онука ні фізичного, ні психологічного, про що свідчить відсутність будь-яких скарг чи ушкоджень у дитини. Також зазначено, що сторони конфлікту разом не проживають, не мають спільного побуту і взаємних обов`язків, що вказує на відсутність ступеня сімейної близькості, який є обов`язковою передумовою для кваліфікації дій як домашнього насильства. Разом з тим, потерпілим від домашнього насильства може бути лише особа, яка є членом сім`ї правопорушника. Отже, подія, що мала місце 01 жовтня 2025 року, не спричинила шкоди чи небезпеки для потерпілої та не була домашнім насильством у розумінні закону, а являла собою одноразовий сімейний конфлікт, який вичерпався на місці. Ризики для потерпілої відсутні, після інциденту нові конфлікти не виникали, а дії ОСОБА_7 не носили систематичного чи загрозливого характеру.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що її свекор ОСОБА_1 вчинив щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру : ображав її нецензурною лайкою, смикав за руки та штовхав у присутності її малолітнього сина, чим заподіяв шкоду здоров`ю як їй, так і дитині.

Представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат Чубенко С. В. в судовому засіданні вказувала на вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, та наявність підстав для притягнення останнього до відповідальності.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що вона працює вчителем у «Вінницькому ліцеї №11» та є класним керівником класу, в якому навчається ОСОБА_5 01 жовтня 2025 року в школі проводився «Ярмарок». На перерві ОСОБА_6 спілкувався з бабусею та дідусем, вона також повідомила їм свій номер телефону. Надалі ОСОБА_6 повернувся в клас, а бабуся з дідусем залишилися очікувати закінчення уроків. В цей час до неї зателефонувала мама ОСОБА_6 та вона повідомила маму про приїзд бабусі з дідусем. Про подію, яка надалі відбулася між ними, їй повідомила мама одного із однокласників, тому вона, вийшовши в коридор, запросила їх до класу. Між дорослими розмова велася на підвищених тонах. Бабуся та дідусь хотіли забрати ОСОБА_6 та піти з ним на « ОСОБА_9 », але його мати була проти. Вона не бачила їхніх дій, однак розмовляли на підвищених токах, бабуся неприємно висловлювалася в бік невістки. Їй відомо, що дитина відвідувала ярмарок з бабусею та дідусем.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона є матір`ю однокласника ОСОБА_6 . З приводу подій, які мали місце 01 жовтня 2025 року, вказувала, що в цей день в школі проходив «Ярмарок», вона прийшла забрати свою дитину та стала свідком як ОСОБА_3 зустріла свого сина біля шкільної аудиторії та обійняла його. Її свекор не давав їй пройти, забирав руки від дитини, шарпав, сварився. Вона намагалася заспокоїти їх, однак це не дало результату та вона покликала вчителя. Вчитель ОСОБА_8 запросила їх до класу, надалі вона присутньою не була.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що вона є бабусею ОСОБА_6 . 01 жовтня 2025 року вони разом із своїм чоловіком, ОСОБА_1 , приїхала до м. Вінниці в школу, де навчається її онук ОСОБА_5 . Вони привезли смаколики. Онук, побачивши їх, зрадів, вони поспілкувалися, передали смаколики та чекали закінчення уроків. Коли до школи прийшла мама ОСОБА_6 , вона не привіталася, поводилася агресивно, не давала можливості поспілкуватися з дитиною. Говорила дитині, що дідусь і бабуся приїхали, щоб його забрати, після чого почала тягнути його, відштовхувати їх від нього та комусь зателефонувала і сказала: «викликай». Розмова велася на підвищених тонах, з класу вийшла вчителька та їх запросили до аудиторії.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позицію його захисника, пояснення потерпілої особи та її захисника, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи та проаналізувавши докази, суддя дійшла наступного висновку.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Частина 2 вказаної вище статті передбачає відповідальність за діяння, визначене частиною 1 цієї ж статті, яке було вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство-діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (неперебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на осіб, визначених ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Важливо розрізняти самі поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Сварка - гостра суперечка, що супроводжується взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Отже, виходячи із положень чинного законодавства та визначених вище понять слід дійти висновку про те, що домашнє насильство має місце тоді, коли особа завідомо, маючи переважне становище відносно іншого члена сім`ї, використовує це становище поза волею та не інтересів цього члена сім`ї та завдає останньому відповідні негативні наслідки.

Тобто домашнє насильство, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки таке потребує наявності не тільки певного діяння, але й завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Самі по собі конфліктні стосунки, сварка та вживання нецензурної лексики не формують собою домашнє насильство, але утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії, становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

Окремо слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 259 КпАП України якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього кодексу, було вчинено у присутності малолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 173-2, ч. 4 ст. 259 КпАП України вчинення адміністративного правопорушення в присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, тягне за собою визнання такої особи потерпілою від іншого порушення (поряд з особою, щодо якої воно безпосередньо вчинене), а не притягнення особи, яка вчинила домашнє насильство щодо іншої особи, ще й за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, оскільки в цій статті йдеться про вчинення домашнього насильства безпосередньо щодо малолітньої чи неповнолітньої особи.

Тобто, виходячи з диспозиції вказаних норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало домашнє насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) , а також і про завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.

Згідно вищевказаної статті КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №669283 від 01 жовтня 2025 року, 01 жовтня 2025 року близько 12.30 год ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно онука ОСОБА_2 , яке виразилось в моральних стражданнях потерпілого.

Дії особи кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Наразі протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД№ 669283 від 01 жовтня 2025 року не розкриває ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, в протоколі не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_1 по відношенню до малолітнього ОСОБА_12 , не конкретизовано в чому саме полягало психологічне насильство та чим саме завдана шкода психічному здоров`ю дитини, а також не зазначено, які наслідки воно спричинило, а лише міститься констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства.

Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, суд же не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді, а також самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Слід також звернути увагу, що із повідомлення про вчинення правопорушення, яке надійшло до поліції та додане до вказаного протоколу (реєстрація ЄО №23240 від 01 жовтня 2025 року), вказується про вчинення домашнього насильства щодо невістки в присутності малолітнього.

Водночас, як зазначалося, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства безпосередньо щодо малолітньої чи неповнолітньої особи.

Наразі кваліфікація дій особи за ч. 2 ст. 173-2 КК України, за ознакою того, що під час вчинення ним домашнього насильства була присутня малолітня дитина, є помилковою.

Крім того із дослідженого в судовому засідання відеозапису в проміжку з 12.46 до 13.14 год (портативний носій із флеш-пам`яттю), який досліджувався за клопотанням потерпілої саме в цій частині та містить бесіду працівника поліції з малолітнім ОСОБА_13 , останній пояснив, що він розмовляв із дідусем та бабусею, вони не погрожували йому, не били та не казали, що хочуть його забрати.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої особи.

Водночас недоведеним є і вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД№669245 від 01 жовтня 2025 року, 01 жовтня 2025 року близько 12.30 год в м. Вінниці, вул. Тараса Сича, буд. 38, в приміщенні «Вінницького ліцею №11» ОСОБА_1 вчинив відносно невістки ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, шарпав за руку, та штовхав, чим заподіяв шкоду здоров`ю ОСОБА_3 , внаслідок чого в неї піднявся тиск, боліла голова, погіршилось самопочуття.

До цих матеріалів додано протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію ОСОБА_3 від 01 жовтня 2025 року, її письмові пояснення датовані тією ж датою, письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , форми оцінки ризиків, відомості із застосунку «Дія» (відомості про народження дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відомості з ІТС Відділ поліції №1 (м. Вінниця) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про реєстрацію в журналі ЄО за № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2025 року повідомлень на службу «102» про події та винесений поліцейським терміновий заборонний припис серії ЕТ №100154.

Письмові пояснення ОСОБА_14 є аналогічними поясненням, наданими в судовому засіданні.

Письмові пояснення свідків є також аналогічними поясненням цих осіб, наданими в судовому засіданні.

Як слідує з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рівень небезпеки був визначений як «низький», ОСОБА_3 , надаючи відповіді на питання поліцейських зазначила, що раніше кривдник не застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього чи тяжкого ступеня, не вчиняв будь-якого виду насильства, до нього не застосовувався терміновий заборонний припис, обмежувальний припис судом не видавався, раніше кривдник не погрожував вигнати постраждалу та дітей з місця проживання, кривдник не залякував, не переслідував постраждалу особу та не утримував постраждалу особу проти її волі. На запитання, що турбує постраждалу особу, ОСОБА_3 зазначила погрози в телефонному режимі.

Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу спілкування з дитиною.

Наразі сам лише факт існування конфліктної ситуації між невісткою та свекром не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Також суд зазначає, що дії осіб в межах конфлікту, який стався між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД№669245 від 01 жовтня 2025 року, зазначено, що внаслідок вчинення ОСОБА_1 вказаних в протоколі дії у ОСОБА_3 піднявся тиск, почала боліти голова, погіршилося самопочуття. Однак жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, зокрема доказів того, що вона зверталася до закладу охорони здоров`я за медичною чи психологічною допомогою, тощо, матеріали справи не містять.

Саме по собі висловлення образ на адресу осіб автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, окрім як, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяв з умислом завдати ОСОБА_3 шкоди психічному чи фізичному здоров`ю.

Тобто, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджували б наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, MesseguandJabardov. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) ЄСПЛ, вказано на те, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачений ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч.1,2 ст.173-2, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: