ПОСТАНОВА

Іменем України

10.12.2025 року м. Бар Вінницька область

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області справу про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , начальник радіолокаційної станції в/ч НОМЕР_1 -

за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду надійшло дві справи про адміністративні правопорушення: № 125/2013/25 та № 125/2014/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, які з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП об`єднано в одне провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП України якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Згідно даних протоколів про адміністративне правопорушення серії А2847 № 36 від 15.10.2025 року та серії А2847 № 37 від 15.10.2025 року: 27 серпня 2025 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_1 (командний пункт) капітан ОСОБА_1 перебував у складі бойової обслуги (згідно Витягу з бойового наказу військової частини НОМЕР_2 №239 дск/бн від 27.08.2025). 27.08.2025 року близько 19 години 10 хвилин старший лейтенант ОСОБА_2 самостійно (без дозволу старших командирів (начальників) покинув визначене місце виконання поставлених завдань за призначенням, і став учасником ДТП. На момент вчинення правопорушення старший лейтенант ОСОБА_2 був у складі бойової обслуги (в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 ).

Недбале ставлення капітана ОСОБА_1 полягає у самостійному (без дозволу старших командирів (начальників) залишенні визначеного місця виконання поставлених завдань за призначенням, враховуючи, що 27.08.2025 перебував у складі бойової обслуги.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Іванцов К.В. повідомив, що ОСОБА_1 винним себе не визнає, з обвинуваченням не погоджується, до викладених у протоколах подій відношення не має, такі дії не вчиняв. Пояснив, що з об`єктивної сторони, правопорушення, передбачене ст. 172-15 КУпАП, характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП може бути лише військова службова особа. Неможливо встановити чи штатна посада ОСОБА_1 пов`язана чи передбачає виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що на ОСОБА_1 покладено організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки. Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_1 обов`язків за спеціальним дорученням повноважного командування. Доказів вчинення ОСОБА_1 дій, які полягають в порушенні несення бойового чергування та за вчинення яких передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, в справі не містяться. ОСОБА_1 не заступав на бойове чергування 27.08.2025 року.

Заслухавши пояснення представника захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, суд виходить з такого.

Статтею 7 КпАП України встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони, правопорушення, передбачене ст. 172-15 КУпАП, характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП може бути лише військова службова особа.

Згідно примітки статті 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП, є не будь-який військовослужбовець, а військова службова особа, тобто вказані поняття не є тотожними.

Поряд з цим, висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 21.05.2021 по справі № 185/12161/15-к щодо обставин, які свідчать про наявність у діянні військовослужбовця ознак недбалого ставлення до військової служби.

Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд зауважив, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Поряд з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначається, які конкретно посадові обов`язки ОСОБА_1 не виконав або виконав неналежним чином.

В протоколі про адміністративне відсутні посилання зокрема на: Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарний статут Збройних Сил України, Інструкції, посадові обов`язки, тощо, які являються загальними нормами та зобов`язують військовослужбовців додержуватись Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватись військової дисципліни, однак, не зобов`язують ОСОБА_1 , як конкретну військову службову особу, вчинити дії, невиконання або неналежне виконання, яких ставляться йому в провину.

За положеннями ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, відповідальність передбачена за діяння, передбачені ч. 1 цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, а саме за порушення правил несення бойового чергування (бойової служби), встановлених для своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України (ч. 1 ст. 172-17).

Тобто, об`єктивною стороною ст. 172-17 є порушення правил несення бойового чергування (бойової служби), встановлених для своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України.

Надані до суду витяги з наказів командирів , а саме з наказу №230 від 26.05.2025 (в/ч НОМЕР_1 ), № 239 від 27.08.2025 (в/ч НОМЕР_3 ), № 722 від 22.09.2025 (командувач Повітряних Сил ЗСУ) не містять інформації чи штатна посада ОСОБА_1 пов`язана чи передбачає виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Тобто, матеріали справи не містять доказів того, що на ОСОБА_1 покладено організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки, чи виконання ним обов`язків за спеціальним дорученням повноважного командування.

Суд вважає за необхідне зазначити, що об`єктивна сторона ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, полягає саме в порушенні правил несення бойового чергування (бойової служби), встановлених для своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України, а не в недбалому ставленні до військової служби, що є об`єктивною стороною іншого адміністративного правопорушення передбаченого положеннями ст. 172-15 КУпАП. Особа не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне правопорушення.

При цьому, зазначення вчинення ОСОБА_1 дій, які полягають в порушенні несення бойового чергування та за вчинення яких передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, в складеному відносно останнього в проколі не містяться. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 заступив на бойове чергування (бойову службу), та саме 27.08.2025 року перебував на бойовому чергуванні.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (20 вересня 2016 року, заява №926/08) зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, з огляду на відсутність в складених відносно ОСОБА_1 протоколах відомостей щодо вчинення останнім дій, які полягають у порушення правил несення бойового чергування та за вчинення яких передбачена відповідальність в межах ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення вчинення якого інкримінується особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування в даному випадку положень п. 1 ч. 1 ст. 247.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247 КпАП України,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-17 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: