Справа № 946/9864/25
Провадження № 3/946/2772/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2025 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамов А.С., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, інспектора прикордонної служби 2 категорії - мінометника групи мінометів першого вогневого відділення прикордонної мінометної застави приккшр, солдата ДПСУ, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

05.12.2025 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов протокол про військове адміністративне правопорушення серії ПдРУ №381583 від 02.12.2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-15 КУпАП, в якому зазначено, що 15.11.2025р. з 08:00 год. по 20:00 год. під час несення служби в прикордонному наряді «Прикордонний патруль», ОСОБА_1 порушив вимоги абзаців 1,8 та 13 пункту 10 глави розділу І Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 19.10.2025 року №1261 (зі змінами), що виразилося у тому, що він не зміг запобігти перетину державного кордону з України в Румунію одним громадянином України 15.11.2025 року в районі прикордонного знаку №1372, тобто скоїв військове адміністративне правопорушення в умовах особливого періоду (правовий режим воєнного стану), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-15 КУпАП.

У письмових поясненнях, наданих суду 05.12.2025, притягуваний зазначив, що він спільно з молодшим лейтенантом ОСОБА_2 і солдатом ОСОБА_3 несли службу згідно з наказом в районі знаку 1372-1371. 15.11.2025 в період з 08:00 до 20:00. Під час несення служби на зв`язок з прикордонними підрозділами виходили своєчасно, зауважень від перевіряючих осіб до них не було. Порушників законодавства України з прикордонних питань не виявив і вину свою не визнає.

В судовому засіданні притягуваний вину не визнав, зазначив, що особа, яка порушила перетин державного кордону з України в Румунію, сказала, що перепливала ОСОБА_4 в 19:00 год. через «старий пляж» в зоні відповідальності притягуваного. Однак притягуваний стверджує, що це може не відповідати дійсності, так як слідів не було ні з боку України на цій ділянці, ні з боку Румунії. Завжди патрулюють і піші патрулі, і на катері. Нічого не було чути та не бачили, що свідчить, що в дійсності особа перепливла ОСОБА_4 в іншому місці. Однак порушник свідомо не хоче здавати місце, де він переплив. Вважає, що особа обманює. Користуються тепловізором. Кожні 15 хвилин продивляється в тепловізор. Камери з обох боків не зафіксували, що також свідчить про те, що особа пливла в іншому місці. Ніколи з 2022 року такого не було, відповідально ставиться до службових обов`язків. В цей період пильнували, не спали, кожні 30 хвилин доповідали, була взаємодія. Заперечує проти допущення недбалого ставлення до своїх обов`язків.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення притягуваного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Так, КУпАП чітко визначає форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі, місце вчинення, суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-15 КУпАП адміністративна відповідальність настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП адміністративна відповідальність настає за діяння, передбачене частиною першою цієї статті (недбале ставлення військової службової особи до військової служби), вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 допустив порушення правил перетину державного кордону з України в Румунію одним громадянином України 15.11.2025 року в районі прикордонного знаку №1372, чим допустив недбале ставлення до військової служби, скоїв військове адміністративне правопорушення в умовах особливого періоду (правовий режим воєнного стану), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-15 КУпАП.

Разом з тим, з висновку службового розслідування від 27.11.2025 року встановлено, що інспектор прикордонної служби 2 категорії мінометник групи мінометів першого вогневого відділення прикордонної мінометної застави прикордонної комендатури швидкого реагування, солдат ОСОБА_1 порушив вимоги абзаців 1, 8 та 13 пункту 10 глави 5 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 (зі змінами).

Інструкція про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 19.10.2015 року № 1261 визначає основні завдання, права, обов`язки та порядок організації служби прикордонних нарядів з охорони державного кордону і під час виконання завдань, спрямованих на реалізацію функцій Державної прикордонної служби України.

Так, п. 10 глави 5 розділу ІІ цієї Інструкції встановлюється наступне:

Прикордонний патруль (далі - патруль) - прикордонний наряд у складі двох та більше прикордонників, який призначений для патрулювання (огляду) певної ділянки (району), пошуку порушників (ознак порушень) законодавства, контролю за дотриманням режиму державного кордону, прикордонного режиму та реалізації даних обстановки, а також для перевірки несення служби інших прикордонних нарядів.

Патруль, призначений для перевірки служби прикордонних нарядів, очолюють посадові особи, вищі за посадами від тих, що перевіряються, а з перевірки служби прикордонних нарядів у пункті пропуску - тільки офіцери.

Патруль, призначений для перевірки служби прикордонних нарядів, може складатися з одного військовослужбовця офіцерського складу.

Патруль несе службу на транспортному засобі, бойовій техніці. В окремих випадках патруль може нести службу в пішому порядку та на лижах. Під час дій у пішому порядку (на лижах) патруль може доставлятись у вихідний пункт на транспортних засобах.

Під час несення служби патруль зобов`язаний:

нести службу відповідно до отриманого наказу, послідовно переміщуючись від одного місця несення служби до іншого;

вести спостереження за місцевістю, районами провадження робіт, здійснювати перевірку державного кордону, стану прикордонних знаків, інформаційно-попереджувальних табличок та інших інженерних споруд;

оглядати берегову смугу, перевіряти порядок обліку та утримання на причалах плавзасобів, їх плавання в територіальному морі, водах прикордонних річок, озер, інших водойм, вести спостереження за водною поверхнею;

здійснювати огляд транспортних засобів, будівель та інших місць можливого укриття правопорушників;

перевіряти документи на право перебування у прикордонній смузі й контрольованому прикордонному районі у громадян України, іноземців та осіб без громадянства;

проводити опитування осіб, працівників у районах провадження робіт та обслуговуючий персонал транспортних засобів з метою отримання (уточнення) інформації про можливу протиправну діяльність у районі патрулювання;

підтримувати взаємодію з іншими прикордонними нарядами, у тому числі в пункті пропуску (пункті контролю, контрольному пункті в`їзду - виїзду);

здійснювати пошук та вживати заходів щодо затримання правопорушників законодавства з прикордонних питань, документування та збереження ознак правопорушення;

забезпечити охорону та супроводження (конвоювання) затриманих до підрозділу охорони кордону;

дотримуватись заходів маскування.

Під час перевірки прикордонних нарядів патрулю забороняється імітувати дії правопорушників (підкрадатися, нападати або тікати від складу наряду, намагатися силоміць вилучити в нього зброю, спеціальні засоби, боєприпаси та предмети екіпіровки, ігнорувати його законні вимоги).

Водночас судом береться до уваги те, що підставою для проведення службового розслідування та у подальшому складанні даного протоколу стала телеграма № 134 від 17.11.2025 року, наданої Прикордонним Уповноваженим Румунії на ділянці Тулча із зазначенням інформації про те, що о 09:00 16.11.2025, на дорозі DJ 222N, в населеному пункті Плауру, прикордонними поліцейськими Румунії був виявлений один громадянин України, який перетнув державний кордон з України в Румунію близько 19:00 15.11.2025 в районі п/зн 1372, переправившись вплав через Дунай. Громадянин України запросив одну з форм тимчасового захисту на території Румунії, таким чином не можуть повідомити його ідентифікаційні дані, за результатами застосування положень Конвенції про статус біженців (Женева) від 28.07.1951, разом з положеннями Рішення Ради ЄС №2022/382 від 04.03.2022, а також Закону № 122 від 4 травня 2006 року про притулок в Румунії.

Проте дана телеграма не містить анкетних даних про особу, яка перетнула державний кордон у зазначеній ділянці, а також матеріали справи не містять письмових пояснень вказаної особи чоловічої статі, з якого б вбачалось ким, коли та де саме було здійснено незаконне перетинання державного кордону України.

На думку суду, наявна телеграма представництва Румунії не являє собою самостійним та належним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Інших доказів, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 також не надано.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність чотирьох обов`язкових елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність складу правопорушення в цілому.

Для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Відповідно до ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд позбавлений права самостійно відшукувати докази на користь звинувачення, що узгоджується із рішенням 30.05.2013 року у справі №36673/04 «Малофєєва проти Росії», де Європейський суд з прав людини констатував, що у випадку викладення у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь звинувачення.

Так, адміністративні матеріали не містять достатніх доказів порушення ОСОБА_1 правил несення прикордонної служби в умовах особливого періоду (правовий режим воєнного стану).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частинами 1-2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Враховуючи вимоги ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є обґрунтованим застосування в даному випадку положень ч.3 ст.62 Конституції України, відповідно якої, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення; з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів, суд вважає, що решта аргументів (доводів), на вирішення спірних правовідносин не впливають, не мають значення для правильного вирішення справи, а тому судом до уваги не приймаються.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 62 Конституції України, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП, отже провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283 285 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-15 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2025р.

Суддя: А.С. Адамов