Номер провадження: 33/813/2021/25
Головуючий у першій інстанції Іоніді К. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника- адвоката Фофанова Ярослава Леонідовича (участь в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Фофанова Ярослава Леонідовича діючого в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 19 вересня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, 27.10.2024о 23:11,в м.Одеса, вул.Гагарінське плато, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Фофанов Я.Л. який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду першої інстанції є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи, а тому просить оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково не врахував, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який безпосередньо приймає участь у бойових діях, в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України. ОСОБА_1 після років перебування в лавах ЗСУ знаходився на стаціонарному лікуванні та обстеженні в КНП Одеський обласний центр психічного здоров`я ООР м. Одеса, за добросовісне виконання своїх обов`язків був нагороджений медаллю За військову службу та медаллю Хрест Свободи. Позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік унеможливить виконання бойових завдань та допомогу побратимам з лав ЗСУ.

Також, в скарзі акцентується увага на тому, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Фактично, ОСОБА_1 сидів, а не керував автомобілем, тому і відмовився проходити тестування з метою визначення рівня алкоголю, так само і відмовився їхати до медичного закладу. Сторона захисту вважає, що дії працівників поліції є протиправними і здійснена відеофіксація ними на відеореєстратор XIAOMI 70 MAI з поліцейського автомобіля не повинно прийматись судом як належні та допустимі доказ при вирішенні справи. Крім того, на думку захисту не повинно прийматись до уваги і зазначене в протоколі, що ОСОБА_1 керував автомобілем, оскільки зазначений запис було зроблено без участі адвоката з примусу працівників поліції.

Підсумовуючи викладене в скарзі зазначається, що у діях ОСОБА_1 не має складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення та доводи ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Фофанова Я.Л., які підтримали доводи апеляційної скарги, та просили не позбавляти права керування транспортними засобами, з підстав приймання безпосередньої участі у бойових діях.

Адвокатом подано клопотання про долучення до матеріалів справи клопотання ВЧ НОМЕР_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, виконує функції водія та безпосередньо приймає участь у бойових діях, в забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України. І в свою чергу, позбавлення його водійських прав унеможливить виконання бойових завдань та вчасну евакуацію військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 з ділянок фронту де проходять активні бойові дії. На підставі викладеного ВЧ НОМЕР_2 просить Одеський апеляційний суд не позбавлять ОСОБА_1 водійських прав та права керування транспортними засобами на 1 рік.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього рцху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 160484 від 27.10.2024 року, який підписаний ОСОБА_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.10.2024; даними відеозаписів події; довідками уповноваженої особи УПП в одеській області, згідно з якими за донними ІКС ІПНП станом на 27.10.2024 ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП та має посвідчення водія.

Матеріалами справи об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ..

Допитаний у судовому засіданні співробітник поліції ОСОБА_3 підтвердив факти викладені в протоколі ЕПР1 № 160484 від 27.10.2024 року.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 порушивши ПДР був зупинений працівниками поліції, і беззаперечно відмовився від законної вимоги поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і в закладі охорони здоров`я, не зважаючи на роз`яснення йому наслідків такої відмови, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. ОСОБА_1 ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, , який було ним підписано та в поясненнях зазначено, що полційськи зупинили без причини.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1ст. 130 КУпАП складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення.

Зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України Про Національну поліцію і його було неодноразово проінформовано про конкретну причину зупинки. При цьому, незгода з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля не звільняла ОСОБА_1 від обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до п. 2.5 ПДР, оскільки у водія були виявлені ознаки сп`яніння.

Посилання сторони захисту на те, що долучений відеозапис відеореєстратор XIAOMI 70 MAI не може бути належним доказом є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кіно зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кіно зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фото зйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, здійснений із застосуванням відеореєстратор XIAOMI 70 MAI, який містить фактичні дані щодо порушення ОСОБА_1 ПДР та керування транспортним засобом, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення зазначені ОСОБА_1 у протоколі зроблені без участі адвоката з примусу працівників поліції, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП в тому числі і право на адвоката, що підтверджується його підписом у відповідній графі протоколу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів оскарження дій співробітників поліції та апелянтом таких доказів не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас у розглядуваній справі, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення щодо призначеного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи апеляційної скарги, про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи та необхідність не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду та в ході судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, бере безпосередню участь у виконанні бойових завдань і керування транспортним засобом є обов`язковою умовою ефективного та оперативного реагування на бойові виклики, зокрема щодо евакуації військовослужбовців ВЧ де він служить.

Викладене підтверджується клопотанням командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.12.2025 року № 2699/1657, в якому також ВЧ просила не позбавляти ОСОБА_1 права керування.

Апеляційний суд констатує, що дії водія не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставини, які б обтяжували відповідальність правопорушника, відсутні.

Чинними нормами ст. 130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст. 7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.

З врахуванням наведеного та враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, вважаю, що позбавлення права керування транспортними засобами буде непропорційним стягненням, яке унеможливить виконання ним своїх посадових обов`язків, відтак ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу.

Крім цього, таке стягнення буде дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Фофанова Ярослава Леонідовича діючого в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 19 вересня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення, - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови суду першої інстанції рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов