ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1419/25 Головуючий І-ї інстанції Шиховцова А.О.
Провадження № 33/818/1313/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Дєдової Н.С.

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Бєлая С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 01 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 29.01.2025 року о 21 год. 01 хв. в м. Харків по вул. Харківській, 59, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР України. Огляд ОСОБА_1 проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18а, у лікаря-нарколога та підтверджується висновком огляду на стан наркотичного сп`яніння №264 від 03.02.2025 року.

Постановою судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 01 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що він є військовослужбовцем, про що повідомив поліцейським у день події, що мала місце 29.01.2025 року, та надав довідку про короткочасну відпустку, при цьому, вимагав від поліції викликати на місце зупинки представників ВСП, на що йому було відмовлено, про що ним було повідомлено своє керівництво по телефону, та його командир наказав йому вимагати від поліції викликати на місце події співробітників ВСП. Вважає, що огляд його на стан наркотичного сп`яніння мав проводитися у відповідності до вимог ст.266-1 КУпАП, а не у загальному порядку.

При цьому, вказує, що спочатку співробітники поліції вимагали від нього пройти огляд у медичному закладі на визначення стану алкогольного сп`яніння. Прибувши до лікарні, медичні працівники встановили, що у нього немає ознак алкогольного сп`яніння, після чого інспектори поліції переписали направлення та запропонували лікарям перевірити його на предмет вживання наркотичних засобів, на що він погодився, так як ніяких наркотичних засобів не вживав.

При цьому, медичний працівник після зібрання біоматеріалу (сечі), в порушення відомчих інструкцій, не розлила зібраний матеріал у два флакони та не опечатала їх, а вийшла з кімнати та повернулась за 5 хвилин. Припускає, що за цей час лікар мала можливість додати у зібраний зразок будь-які домішки, що ставить під сумнів складений висновок.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бєлая С.В. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 29.01.2025 року о 21 год. 01 хв. в м. Харків по вул. Харківській, 59, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18а, у лікаря-нарколога та підтверджується висновком на стан наркотичного сп`яніння №264 від 03.02.2025 року.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції 18.12.2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №243095 від 10.02.2025 року.

До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- висновком КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 264 від 03.02.2025 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 під час огляду 29.01.2025 року о 21 год. 45 хв, перебував в стані наркотичного сп`яніння (канабіоїди);

- рапортом поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП молодшого лейтенанта Акопяна Р. від 10.02.2025 року щодо події з зазначенням обставин, часу та місця зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд зауважує, що апелянтом не спростовуються сам факт керування ним транспортним засобом та його зупинки співробітниками поліції за обставин, вкладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення інспекторами поліції порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 як військовослужбовця, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил Українина стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Згідно відеозапису події, що мала місце 29.01.2025 року, убачається, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції за порушення ним вимог ПДРУ, а саме не працююча ліва фара та забруднений номерний знак. На вимогу інспекторів поліції, ОСОБА_1 надав для перевірки документи посвідчення водія та військовий квиток, зазначивши, що є військовослужбовцем, тільки сьогодні повернувся з передової та їде забрати дитину з дня народження. Під час спілкування з інспекторами поліції, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі, на що водій відповів, що йому спочатку необхідно забрати дитину, а вже потім він поїде на огляд. Поліцейський зауважив, що так зробити неможливо, оскільки є передбачена законом процедура, згідно якої він має проїхати для проходження огляду з поліцією. Тоді ОСОБА_1 запропонував, щоб поліцейські проїхали разом з ним та дружиною за дитиною, а вже потім до лікарні, на що знову отримав негативну відповідь з боку поліцейського. Після тривалого спілкування, впродовж якого ОСОБА_1 продовжував наполягати на проходженні огляду на його умовах, на місце події прибув другий екіпаж поліції, оскільки поведінка водія набула зухвалого характеру, та продовжуючи наполягати на своєму, зазначив, що якщо йому не дадуть спочатку заїхати за дитиною, то нехай тоді викликають ВСП.

При цьому, згідно даних з боді-камер поліції, ОСОБА_1 нікому не телефонував (у тому числі, своєму керівництву, як зазначено в апеляційній скарзі), не повідомляв поліцію про виконання ним будь-яких службових обов`язків під час подій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , наданої на запит районного суду, убачається, що на обліку у підрозділі ВІБДР ІНФОРМАЦІЯ_2 факт керування громадянином ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не значиться. (а.с. 96)

З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 перебував поза межами території будь-якої військової частини та не виконував в той час жодних військових обов`язків, що фактично й не зазначає останній в апеляційній скарзі (перебував у відпустці).

Будь-яких інших документів, окрім долучених до матеріалів справи копій довідки про перебування солдата ОСОБА_1 з 20.12.2022 року на військовій службі за мобілізацією НОМЕР_2 у якості водія вантажного авто (а.с. 99), посвідчення УБД (а.с.27) та військового квитка (а.с. 28-36), які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Крім того, апеляційний суд враховує, що останній не забажав залишитися на місці події та довести зазначені ним обставини, а працівникам поліції надати можливість перевірити таку інформацію для визначення процедури проведення огляду, а залишив його, а тому на той момент у працівників поліції існувала обгрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не з`явився за запрошенням до підрозділу поліції для складення протоколу, його підписання та отримання копії.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 мав здійснюватися саме в порядку, передбаченому статтею 266 КУпАП, а тому поліцейські були уповноважені провести огляд водія на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

До матеріалів справи було долучено відеозапис, зміст якого є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, відомості, зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 на те, що співробітники поліції вимагали від нього пройти огляд у медичному закладі на визначення стану алкогольного сп`яніння, є неспроможними.

Так, згідно відеозапису події убачається, що після прибуття ОСОБА_1 у супроводі поліції до медичної установи для проходження огляду, лікар запитала у інспектора, який саме огляд буде проводитися, на що останній запитав, чи можна провести одночасно такий огляд і на стан алкогольного, і на стан наркотичного сп`яніння. Отримавши негативну відповідь співробітниці лікарні, вказав, що тоді слід провести огляд лише з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Доводи апелянта про порушення медичним працівником інструкцій щодо проведення огляду також не є слушними з огляду на дані відеозапису, з якого убачається, що ОСОБА_1 самостійно здійснив забір біоматеріалу (сечі) у два контейнери, які за вказівкою лікаря залишив у спеціально відведеному для них місці. При цьому, з урахуванням того, що один з контейнерів був заповнений недостатньо, співробітниця лікарні на незначний час відлучилась з кабінету, щоб уточнити у лаборанта, чи вистачить йому такої кількості матеріалу для проведення дослідження, після чого повернулась до кабінету та повідомила, що його достатньо.

При цьому, факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння встановлений на підставі медичного висновку №264 від 03.02.2025 року, даних щодо оскарження змісту якого, як й дій медперсоналу, матеріали справи не містять.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову суддіОснов`янського районного суду м.Харкова від 01 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик