ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1999/25

Провадження № 33/820/840/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Смірнова В.В., за участю секретаря судового засідання Степанюка А.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 , який відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.09.2025 № 665 визначений старшим групи оповіщення, порушив вимоги пунктів 4, 5 Розділу ІІ, пункту 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- та відео фіксації, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 532, а саме: в ході здійснення заходів оповіщення 02.09.2025 близько 07 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 , не здійснив відеозапис під час спілкування з ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Вважає, що зазначена постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що 02 вересня 2025 року його та ще двох військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 було призначено для проведення заходів оповіщення. Старшим групи оповіщення було призначено його. Однак відповідальним за здійснення фото- та відео фіксації був сержант ОСОБА_3 , якому було видана та ним отримана камера №28, про що останній розписався та даний факт вказаний в протоколі. Звертає увагу, що до групи оповіщення входило три військовослужбовця, проте в ході складання представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, хто саме з військовослужбовців здійснював перевірку документів у громадянина ОСОБА_2 , не досліджено чи технічно справною була боді камера під час оповіщення або будь які інші обставини, що не дали можливості провести фото- та відео фіксацію.

Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції обмежився формальним встановленням факту відсутності відеозапису, але не перевірив: чи був саме він відповідальним за здійснення фото- та відео фіксацію; чи були технічні можливості для здійснення запису; чи був справний пристрій; чи існували обставини, що перешкоджали фіксації (перешкоди зі сторони громадян, службові умови, збій техніки тощо).

Також в апеляційній скарзі апелянт просив суд поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частин першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнної стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року який до тепер триває.

Виходячи з вищевикладеного після введення Президентом України воєнного стану, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки було переведено в найвищу ступінь бойової готовності.

Постійне перебування на службі, виконання бойових/мобілізаційних завдань, , відрядження не дали йому можливість своєчасно підготувати та подати апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, зазначає, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).

Наведені обставини є об`єктивною причиною неможливості подати апеляційну скаргу у встановлений десятиденний строк з дня отримання постанови.

З метою доступу до правосуддя, доходжу висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови районного суду пропущений апелянтом з поважних причин.

За таких обставин, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені апелянтом, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не проаналізував належним чином наявні в справі докази.

Відповідно ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно з протоколом про військове адміністративне правопорушення ЛВХ № 356 від 15 вересня 2025 року, що 02.09.2025 о 12 год. 50 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ) надійшла інформація від чергового чергової частини ГУНП в Хмельницькій області про спробу самогубства ОСОБА_2 , яке мало місце на території ІНФОРМАЦІЯ_6 по АДРЕСА_3 02.09.2025 о 12 год. 00 хв.

За даним фактом начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 було призначено перевірку

(рапорт від 04.09.2025 вх. № 20.396).

Протоколом службової наради під головуванням Міністра оборони України від 13.08.2025 № 4351/уд 2. щодо обговорення ефективності системи мобілізації, шляхів її удосконалення та визначення цільових орієнтирів на 2025 рік Міністром оборони України визначено завдання щодо забезпечення у термін до 01.09.2025 застосування встановленим порядком спеціально-технічних засобів (нагрудних камер) уповноваженими представниками ТЦК та СП під час здійснення заходів оповіщення військовозобов`язаних.

На виконання протоколу службової наради від 13.08.2025 № 4351/уд/2. дорученням заступника Міністра оборони України від 25.08.2025 № 4351/уд/З визначено завдання ІНФОРМАЦІЯ_8 з 01.09.2025 забезпечити оповіщення військовозобов`язаних представниками ТЦК та СП виключно з використанням засобів фото - відео фіксації (нагрудних відеокамер).

У свою чергу, розпорядженнями Головнокомандувача Збройних Сил України від 15.01.2024 № 20573 та начальника Генеральною штабу Збройних Сил України від 03.06.2025 № 12686 дск на Військову службу правопорядку покладено завдання щодо контролю за отриманням посадовими особами ТЦК та СП правопорядку та законністю дій під час проведення заходів оповіщення та призову військовозобов`язаних на військову службу.

Також на адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшло доручення з ІНФОРМАЦІЯ_9 від 27.08.2025 № 306/1/9707, в якому зазначено, що вимогами чинного законодавства передбачено обов`язкове використання посадовими особами ТЦК и СП технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото та відео фіксації (нагрудних камер) під час виконання заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів та вручення повісток.

09.09.2025 на виконання вищевказаних доручень та згідно плану, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 було проведено перевірку ІНФОРМАЦІЯ_6 технічних приладів і технічних засобів, заходів щодо оповіщення громадян перевірки їх військово-облікових документів вручення повісток та з`ясування обставин вчинення спроби самогубства ОСОБА_2 , яке мало місце на території ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.07.2025 № 69-РС молодший сержант ОСОБА_1 призначений на посаду інструктора відділу ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В ході проведення перевірки було встановлено, що згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (адміністративно-господарського діяльності) від 01.09.2025 № 665 «Про здійснення заходів з розшуку та оповіщення військовозобов`язаних громадян та соціальної підтримки та відділів ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Хмельницького району» на 02.09.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_10 молодший сержант ОСОБА_1 визначений старшим групи оповіщення та з ним здійснювали заходи оповіщення сержант ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 .

Відповідно до журналу видачі нагрудних відеореєстраторів восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, що нагрудна відеокамера на групу оповіщення була видана та отримана камера № 28, відповідний запис про отримання зроблений сержантом ОСОБА_6 .

З пояснення молодшого сержанта ОСОБА_1 встановлено, що 02.09.2025 о 05 год. 30 хв. він разом з групою оповіщення прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де з ними було проведено інструктаж, в тому числі щодо порядку здійснення фото та відеофіксації під час оповіщення.

Надалі, в ході здійснення заходів оповіщення близько 07 год. 00 хв. 02.09.2025 по АДРЕСА_2 , був виявлений ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 . Під час спілкування було встановлено, що у ОСОБА_2 відсутні військово-облікові документи та останньому було запропоновано прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Під час спілкування з ОСОБА_2 відеозапис не здійснювався, нагрудна камера перебувала у службовому автомобілі, на якому здійснювались заходи оповіщення (підтверджується поясненнями ОСОБА_1 ).

Також молодший сержант ОСОБА_1 повідомляв, що він відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.09.2025 № 668/1 визначений відповідальною особою щодо зберігання видачі відео-камер (нагрудних камер) у ІНФОРМАЦІЯ_12 і те, що він ознайомлений з Інструкцією із застосуванням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки технічних приладів технічних засобів, що мають функцію фото та відеофіксації, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 06.08.2024 № 532 (надалі - Інструкція).

Під час перевірки ПЕОМ, на якому зберігаються відеозаписи заходів оповіщення було виявлено, що відеозапис з оповіщенням ОСОБА_2 02.09.2025 групою оповіщення під керівництвом молодшого сержанта ОСОБА_1 не здійснювалось, відеозапис відсутній.

Зокрема, пунктом 4 розділу II Інструкції визначено, що під час здійснення фото- та відео- фіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженими представниками військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відео зйомку. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, уповноважені представники можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Пунктом 5 розділу II Інструкції визначено, що включення портативного відеореєстратора уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів, крім випадків загрози попадання на відеореєстратор військових об`єктів або інформації з обмеженим доступом та випадків, пов`язаних з виникненням у уповноваженого представника особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора уповноважений представник переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Розділу III Інструкції визначено, що під час виконання своїх повноважень уповноваженому представнику забороняється перешкоджання здійсненню фото- та відео фіксації.

Також відповідно до порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (надалі - Порядок) пунктом 40 визначено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Підпунктом 1 пункту 41 Порядку визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів. Центрального управління або регіональних органів СБУ є вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

В пункті 52 Порядку зазначається, що під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

Відсутність відеофіксації несе за собою неможливість вивчення та надання оцінки правомірності дій посадових осіб ТЦК та СП в ході здійснення заходів оповіщення та в подальшому не дає змоги об`єктивно реагувати на резонансні події, які стаються за участі посадових осіб ТЦК та СП.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що молодший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 4. 5 розділу II. підпункту 3 пункту 1 Розділу III Інструкції, пунктів 40, 41, 52 Порядку, статті 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також те, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а також вимоги ст.ст. 1.2. 3. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в частині того, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Отже, інструктор відділу ІНФОРМАЦІЯ_6 молодший сержант ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою, виконуючи обов`язки військової служби, в умовах особливого періоду в порушення вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 4, 5 розділу II, підпункту 3 пункту 1 Розділу III Інструкції, пунктів 40, 41, 52 Порядку, неналежно виконував свої службові обов`язки через недбале ставлення до них, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, зазначаю наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. 251 КУпАП).

Положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП фактично стали похідні докази, а саме перевірка факту, що 02.09.2025 о 12 год. 50 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшла інформація від чергового чергової частини ГУНП в Хмельницькій області про спробу самогубства ОСОБА_2 , яке мало місце на території ІНФОРМАЦІЯ_6 по АДРЕСА_3 02.09.2025 о 12 год. 00 хв, яка була проведена на основі рапорту ТВО начальника відділення запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 майора ОСОБА_7 від 03.09.2025 (вх № 20396 від 04.09.2025) (а.с. 6-7) та плану організації проведення перевірки посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо виконання військовими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_14 вимог чинного законодавства та керівних документів під час проведення заходів оповіщення та з інших питань, затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_8 08 вересня 2025 року.

Тобто у матеріалах адміністративного провадження відсутні первинні пояснення ОСОБА_2 , особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідків події, яка мала місце за вищевказаним фактом, оскільки дата вчиненого адміністративного правопорушення 02.09.2025.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 та двох військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 було призначено для проведення заходів оповіщення. Старшим групи оповіщення було призначено ОСОБА_1 .

Відповідно даних Журналу видачі нагрудних відеореєстраторів ІНФОРМАЦІЯ_2 02.09.2025 камеру №28 було видано під підпис ОСОБА_3 ( а.с.15-16).

В протоколі не зазначено, хто саме є уповноваженим представником, який повинен здійснювати відповідний запис.

В матеріалах справи відсутні дані про особу, відносно якої відбувалася подія 02 вересня 2025 року. Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються різні прізвища вказаної особи.

Суд першої інстанції, визначаючи вину ОСОБА_1 , посилався на протокол про військове адміністративне правопорушення ЛВХ № 356 від 15.09.2025; рапорт ТВО начальника відділення запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень ОСОБА_9 від 03.09.2025; копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.09.2025 № 665; копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.09.2025 № 668/1; копію військового квитка серії НОМЕР_1 від 22.02.2023; письмові пояснення ОСОБА_1 від 09.09.2025. Але не перевірив, чи був саме ОСОБА_1 відповідальним за здійснення фото- та відео фіксацію; чи були технічні можливості для здійснення запису; чи був справний пристрій; чи існували обставини, що перешкоджали фіксації (перешкоди зі сторони громадян, службові умови, збій техніки тощо).

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 172-15 КУпАП настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до ст.172-13 КУпАП).

З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них або 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі.

Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби.

У протоколі про військове адміністративне правопорушення ЛВХ № 356 від 15 вересня 2025 року, складеного щодо ОСОБА_1 , суть адміністративного правопорушення належним чином не сформульована, з відображенням обов`язкової кваліфікуючих ознак інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Викладене свідчить про невідповідність складеного протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, так як диспозиція ч.2 ст. 172-15 КУпАП є бланкетною, містить опис адміністративного правопорушення в загальних рисах.

Так, в протоколі про військове адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 4, 5 розділу II, підпункту 3 пункту 1 Розділу III Інструкції, пунктів 40, 41, 52 Порядку.

В цьому контексті апеляційний суд, погоджуючись із доводами апелянта, зауважує на тому, що вище визначені Статутом обов`язки військовослужбовця є загальними, не є службовими обов`язками саме ОСОБА_1 , натомість, у протоколі та долучених до нього матеріалах не зазначено конкретних службових обов`язків, до виконання яких, недбало поставився ОСОБА_1 , як військова службова особа.

Більше того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як встановлено матеріалами справи, особа, яка вчинила правопорушення ОСОБА_1 , була виявлена згідно рапорту від 03.09.2025 (вх № 20396 від 04.09.2025) на підставі інформації від чергового чергової частини ГУНП в Хмельницькій області про спробу самогубства ОСОБА_2 від 02.09.2025.

Проте, протокол про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , наявний в матеріалах адміністративної справи, складено лише 15 вересня 2025 року, тобто поза межами вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Зважаючи на встановлені істотні порушення, протокол є неналежним доказом у даній справі ще і тому, що складений особою, відносно якої відсутні дані про повноваження на складання таких документів.

Відповідно до ч. ст. 255 КУпАП на посадових осіб органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України покладено право складати протоколи за ст. 172-15 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про можливість складання цього протоколу саме тимчасово виконуючим обов`язки начальника групи виявлення, припинення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_10 .

Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, а тому всі сумніви та припущення стосовно наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитися на його користь.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції, не забезпечивши повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду, проігнорувавши відсутність вагомих доказів у справі, дійшов безпідставного та помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а сам факт визнання особою вини не може бути доказом правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення і судового рішення за відсутності інших належних доказів та не звільняє особу, яка складає протокол, від доведення правомірності своїх дій.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст. 172-15 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зазначені висновки судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП за обставин, викладених у постанові, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на законі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про законність, обґрунтованість та умотивованість судового рішення з наведених вище підстав, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на викладене та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року задовольнити, поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЛВХ № 356 від 15 вересня 2025 року за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Вікторія СМІРНОВА