Справа №582/1543/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Жмурченко В.Д.
Номер провадження 33/816/679/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С. на постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 01 грудня 2024 року близько 19 год. 45 хв. в с. Недригайлів, Роменського району, Сумської області, керував транспортним засобом «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Шевченко Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року, а справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо законності підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Окрім цього, долучений відеозапис не є безперервним та на ньому не зафіксовано момент руху транспортного засобу, його зупинки працівниками поліції. Вказане свідчить про суттєве порушення вимог закону, зокрема положень Інструкції зі застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом МВС 18 грудня 2018 року № 1026.

Виходячи зі вказаного, ОСОБА_1 не має правового статусу водія, а тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Окремо апелянт зауважує про те, що ОСОБА_1 не був згоден зі складеним відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а тому з метою спростування своєї провини, самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я для проходження ним медичного огляду.

Проте, у зв`язку з відсутністю в лікарні чергового лікаря-нарколога, ОСОБА_1 звернувся до першої патрульної поліції, котру побачив в місті з проханням пройти огляд на місці шляхом продуття спеціального технічного засобу. Результат проходження огляду був негативним.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, на долученому відеозаписі не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу.

Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не висловлював відмову від проходження огляду на місці зупинки автомобіля чи в найближчому закладі охорони здоров`я, зважаючи навіть на те, що останньому не було повідомлено про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Працівниками поліції не складено обов`язкового процесуального документу у виді акту огляду та відповідно, жодний примірник цього документу, ОСОБА_1 не вручено, працівники поліції також не склали направлення на огляд в закладі охорони здоров`я.

Окремо апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, а його дії слід кваліфікувати за спеціальною нормою ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Фабула протоколу є нелогічною та не відображає конкретного юридичного складу жодного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто не містить належного та відповідного зазначення ознак об`єктивної сторони ( чи то п. 2.5 чи то п. 2.9 а ПДР України).

Окрім цього, посадовою особою органу поліції при складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, що є обов`язковою умовою складання протоколу (ст. 256 КУпАП).

Апелянт також зазначає про те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

У доповненні до апеляційної скарги апелянт просить звернути увагу на те, що ОСОБА_1 на дайний час перебуває на військовій службі в лавах ЗС України, є учасником бойових дій та задіяний до безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. А тому, позбавлення останнього права керування транспортним засобом фактично паралізує не тільки його особисту службу, але й решти військовослужбовців ЗС України.

Також у доповненні до апеляційної скарги, апелянт зауважує про те, що 01 грудня 2024 року під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 була оголошена повітряна тривога, а тому існувала реальна небезпека для життя та здоров`я останньому.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С., який вимоги доповненої апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 186459;

- відеозаписів нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового автомобіля, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із відеозапису записаного на нагрудну камеру працівника поліції та відеореєстратора службового автомобіля вбачається, як 01 грудня 2024 року близько 19 год. 45 хв. в с. Недригайлів, Роменського району, Сумської області працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей). Водій не заперечував, що вживав спиртні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля, визнавав свою провину.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціального засобу або в найближчому закладі охорони здоров`я, на що останній категорично відмовився.

Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомили про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, та заборонено подальше керування транспортним засобом, шляхом відсторонення.

Враховуючи викладене, працівниками поліції було вірно розцінена поведінка ОСОБА_1 , як не бажання проходити відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із іншими доказами, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що в порушення вимог ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" патрульним поліцейським не було зазначено підстави для зупинки транспортного засобу, а також не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував із ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.

Відсутність на відеозаписах рух транспортного засобу під керування ОСОБА_1 не спростовує висновок судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини поза розумним сумнівом свідчать про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, зважаючи також на те, що останній не заперечував даний факт. Апеляційний суд зауважує про те, що автомобіль «Audi A4» номерний знак НОМЕР_1 знаходився на краю проїзної частини дороги з увімкненими двигуном та включеними світлом фар, в салоні транспортного засобу інших осіб не було, окрім ОСОБА_1 за кермом.

Встановлені обставини спростовують доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння шляхом продуття спеціального технічного засобу за участі іншого екіпажу патрульної поліції і відповідно до результатів якого, останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Так, суддя суду першої інстанції визнав доведеним порушення ОСОБА_1 саме вимог п.2.5 ПДР України, тобто відмова пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У даному випадку, самостійне проходження огляду ОСОБА_1 з використанням спеціального технічного засобу за участі іншого екіпажу патрульної поліції не впливають на правильність встановлених обставин у справі та не скасовують відповідальність останнього за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України та вчинення ним даного адміністративного правопорушення.

Долучені відеозаписи спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 бажав пройти медичний огляд в найближчому закладі охорони здоров`я. Із дослідженого доказу вбачається чітка відповідь водія ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд, на що останній категорично відмовився, навіть після роз`яснення йому правових наслідків такої поведінки.

За положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку незгоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі.

Натомість ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, а тому в працівників поліції був відсутній обов`язок складати акт огляду та направлення на медичний огляд.

Долученими та дослідженими судом докази спростовують доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було оголошено ознаки алкогольного сп`яніння, адже з відеозаписів, які міститься на компакт-диску в матеріалах справи, вбачається безсторонньо зафіксовані нагрудними відеокамерами (відеореєстраторами) інспекторів патрульної поліції обставини події, а саме: встановлення особи водія, перевірки документів, підозри перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі, а також факт відмови від такого огляду.

Щодо посилань апелянта на не вірне викладення змісту п. 2.5 ПДР України в протоколі про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення, що був складений стосовно ОСОБА_1 , зазначено що останній керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Проте, даний виклад обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в протоколі, не змінює суті правопорушення, оскільки п. 2.5 ПДР зазначений у протоколі правильно і підтверджується наявними доказами, зокрема відеозаписами. Помилку можна вважати технічною, яка не впливає на правомірність складання протоколу щодо порушення п. 2.5 ПДР.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 законні права, оскільки права та обов`язки, передбачені, в тому числі ст. 268 КУпАП, останньому роз`яснено, що стверджують матеріали відеозапису. Окрім того, те, що останньому роз`яснено права та обов`язки свідчить проставлений ним підпис у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з доводами захисту з приводу того, що водій не був відсторонений від керування транспортним засобом в порядку ч.1 ст. 266 КУпАП.

З аналізу ч. 1 ст. 266 КУпАП вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу, передача управління транспортного засобу іншій особі, яка має посвідчення водія.

Відповідно до відеозапису бодікамер, працівники поліції дотримались вимог ч.1 ст. 266 КУпАП, повідомили ОСОБА_1 про заборону подальшого керування автомобілем, а відсутність акту про відсторонення від керування, не є істотним порушенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу та складання протоколу відбувалось під час повітряної тривоги, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що під час оголошення повітряної тривоги ОСОБА_1 не повідомляв про його бажання пройти до укриття та не висловлював будь-яких зауважень щодо неправомірності дій працівників поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо тверджень апелянта про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього могла проводити тільки посадова особа, уповноважена на те начальником органу управління ВСП у Збройних Силах України відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП, а не поліцейські, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як було встановлено, у даному випадку військовослужбовець ОСОБА_1 був зупинений 01 грудня 2024 року близько 19 год. 45 в АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини.

У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.

Є безпідставними посилання захисника про те, що дії ОСОБА_1 неправильно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він являється військовослужбовцем, а тому їх слід було кваліфікувати за ч. 3 ст.172-20 КУпАП, яка міститься в главі КУпАП «Військові адміністративні правопорушення», з огляду на таке.

Так, ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Тобто, відповідно до диспозиції ст. 172-20 КУпАП, об`єктом правопорушення є порядок проходження військової служби, а об`єктивна сторона складу діяння, - складається із вищезазначених самостійних альтернативних діянь. Суб`єктом цього проступку є військовослужбовець.

Разом з тим, ч.1 ст.130 КУпАП зокрема передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об`єктом такого правопорушення, окрім іншого, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає окрім іншого в діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Суб`єктом проступку є водій транспортного засобу.

Аналіз вищенаведених норм закону та встановлених обставин справи дає прийти до висновку, що ОСОБА_1 під час зупинки поліцейськими перебував в статусі водія транспортного засобу, тобто є суб`єктом правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому його дії працівниками поліції правильно було кваліфіковано за цією нормою закону.

Доводи апеляційної скарги про можливість залишити ОСОБА_1 посвідчення водія, застосувавши аналогію Закону, апеляційний суд вважає необґрунтованим, зважаючи на наступне.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 65 ЗУ «Про правотворчу діяльність» суд для подолання правової прогалини може застосовувати у випадках, передбачених законом, зокрема, аналогію закону - шляхом застосування до неврегульованих суспільних відносин положень закону, який регулює подібні суспільні відносини;

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто санкція цієї статті є безальтернативною.

Вимогами ч. 4 ст. 30 КУпАП встановлено, що позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Крім того, відповідно до вимог Примітки до ст. 22 КУпАП не звільняються від адміністративної відповідальності особи за вчинення ними правопорушення відповідальність за яке, передбачена, зокрема ст. 130 цього Кодексу.

Таким чином, правовим аналізом зазначених норм, встановлено, що чинний КУпАП чітко регулює правовідносини, пов`язані із накладенням адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також не позбавляти його посвідчення водія, що надає право на керування транспортними засобами.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.