Справа № 164/800/25 Провадження №33/802/831/25 Головуючий у 1 інстанції:Токарська І. С.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02.03.2025 року о 00 годині 18 хвилин у селищі Маневичі по вулиці Луцькій водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю із порожнини рота; пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер 6810 та в найближчому лікувальному закладі Маневицькій БЛ відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КпАП України.

Не погодившись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом не з`ясовані та не доведені обставини, які мають значення для справи. Апелянт зазначає, що зупинка його транспортного засобу не була нічим обумовлена, а порушення комендантської години жодним чином не свідчать про порушення ПДР. Він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки спиртних напоїв не вживав протягом доби і тому не вважав за потрібне проходити такий огляд. Зазначає, що працівниками поліції не було належним чином роз`яснено, що за керування в стані алкогольного сп`яніння та за відмову від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння наступає одна і та ж сама відповідальність, розуміючи це ОСОБА_1 не відмовлявся б від проведення згаданого огляду.

Просить скасувати оскаржену постанову та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, доходжу наступного висновку.

Перш за все підлягає поновленню строк на апеляційне оскарження постанови Маневицького районного суду Волинської області від 29.10.2025 року, оскільки такий пропущений з поважних причин, що доведено під час апеляційного розгляду.

Відповідно до приписів ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

Апелянтом оспорюється доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме факт відмови від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проте, факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності.

Так, його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260017 від 02.03.2025 року (а.с.1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції від 02.03.2025 року (а.с.3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); зобов`язанням ОСОБА_1 у подальшому не керувати автомобілем до повного витвереження від 02.03.2025 року (а.с.5); рапортами поліцейського про факт зупинки водія ОСОБА_1 , від якого було чути запах алкоголю та який відмовився від проходження тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння (а.с.6); довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія категорії В 14.08.1996 року (а.с.9), відеозаписами (а.с.10) та іншими письмовими доказами.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає: 1) у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2) або ж у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

На відеозаписі зафіксоване спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції і з контексту їх розмови зрозуміло, що перший після виявлення в нього ознак алкогольного сп`яніння, роз`яснення його прав і обов`язків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Його апеляційні твердження, що він був тверезий і не вважав за потрібне проходити згаданий огляд до уваги судом не беруться, оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають усі водії, щодо яких є підстави вважати, що вони керували транспортним засобом із ознаками певного виду сп`яніння, до яких, згідно із матеріалами справи, відноситься і ОСОБА_1 .

Апеляційному суду не надано відомостей, які можуть слугувати підставою не довіряти наведеним вище доказам, оскільки судом першої інстанції вжито усіх заходів для встановлення доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Поміж тим, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта про те, що працівники поліції безпідставно зупинили його транспортний засіб, а тому були відсутні підстави вимагати у нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. По-перше, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений о 00:18 годині, тобто під час комендантської години, а по-друге підстави зупинки транспортного засобу та факт зупинки автомобіля не можуть впливати на вирішення питання про винність чи не винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки предметом доказування в межах цієї справи є саме фактичні дані щодо керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом фактично в апеляції не заперечується та належним чином стверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Документування правопорушення стосовно ОСОБА_1 проводилося поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів, а тому обґрунтованих підстав для виклику і допиту свідка працівника поліції ОСОБА_2 , як про це зазначає апелянт, не наведено і не зазначено які саме істотні обставини для вирішення справи може повідомити вказаний свідок.

Отже, доводи апелянта про безпідставність визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, апеляційний суд вважає цілком необґрунтованими.

Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.В. Гапончук