Провадження № 3/522/7427/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Деруса А.В.,

при секретарі судового засідання Крохмаль І.І.,

за участю захисника Швець К.О.,

потерпілої ОСОБА_1 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_2 ,

представника потерпілої - захисника Суворова О.В.,

свідка ОСОБА_3 ,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 757811 від 10.09.2025 року встановлено, що 09.09.2025 року, о 10:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 33, аудиторії МГУ, проти бажання студентки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив принизливі дії сексуального домагання, виражені вербально та невербально, а саме гладив неповнолітню по шиї, торкався до її плеча та словесно робив натяки на інтимну тему.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав та показав, що будь-яких дій сексуального характеру відносно студентки ОСОБА_1 , проти її бажання, не вчиняв, звинувачення у сексуальному домаганні пов`язує з впливом на потерпілу іншого викладача МГУ ОСОБА_3 , з яким в нього склалися неприязні стосунки та який зазначав себе законним представником неповнолітньої потерпілої під час складання адміністративних матеріалів.

Захисником ОСОБА_4 - адвокатом Швець К.О. до суду подано клопотання про закриття адміністративного провадження, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, вказуючи на непослідовність показів потерпілої особи, сторона захисту ставить під сумнів об`єктивність її тверджень, оскільки відсутність своєчасної та належної реакції створює критичне ставлення до інкримінованих подій, потерпіла мала можливість припинення будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_4 під час лекції шляхом звернення до останнього з усною претензією, залучення інших студентів або звернення до керівництва деканату одразу після лекції, однак цього не зробила і звернулась до поліції лише ввечері наступного дня.

Суперечливість пояснень потерпілої під час допиту співробітниками поліції, психологом та судом, а також невідповідність її пояснень показам інших свідків і матеріалам аудіо/відеозаписів.

Крім того, зазначається про недопустимість зібраних у справі доказів, з огляду не забезпечення поліцейськими участі у справі законних представників або захисника неповнолітньої потерпілої та неповнолітніх свідків під час проведення їх опитування та складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 зазначила, що під час лекції 09.09.2025 року ОСОБА_4 погладив її два рази по шиї до плеча з лівої сторони, після чого вона почувала себе некомфортно. Інші студенти, окрім ОСОБА_7 , цього епізоду не бачили. По завершенню лекції вона залишилася в аудиторії один на один з викладачем з метою з`ясування причини отримання «четвірки» за практичну роботу, після чого ОСОБА_4 зазначив, що йому шкода, що вона така молоденька і в противному випадку, він би розмовляв з нею в іншому форматі, почуте викликало у неї страх і вона «пулей» вилетіла з аудиторії. В подальшому, на сходах вона відчула як ОСОБА_4 наздогнав її та взяв за руку.

Потерпіла ОСОБА_1 , її законний представник та адвокат у судовому засіданні просили притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-7 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , повідомив суд, що він бачив як ОСОБА_4 гладив потерпілу по плечу з правої сторони один раз та, в послідуючому, вона відправила йому аудіо повідомлення, в яких просила підтвердити ці обставини під час судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , пояснив, що є куратором групи де навчається потерпіла і, в вечері 09.09.2025 року, вона повідомила йому через застосунок «ZOOM», що викладач ОСОБА_4 під час лекції погладив її по спині, а в подальшому на сходах схопив за руку. Також під час допиту з`ясувалось, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали розбіжності під час виконання професійних обов`язків.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 757811 від 10.09.2025 року, вбачається, що 09.09.2025 року викладач ОСОБА_4 , знаходячись в аудиторії МГУ за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 33, проти бажання студентки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив принизливі дії сексуального домагання, вчинені вербально та невербально, а саме гладив неповнолітню по шиї, доторкався до її плеча та словесно робив натяки на інтимну тему, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-7 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-7 КУпАП, адміністративна відповідальність за даною нормою закону настає в разі сексуального домагання, тобто умисного вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла).

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», сексуальне домагання - дії сексуального характеру (що не посягають на статеву свободу чи статеву недоторканість особи), виражені вербально, невербально або фізично (слова, жести, рухи тіла, доторкування, поплескування або інші аналогічні дії), які ображають чи принижують гідність особи та можуть супроводжуватися створенням щодо неї залякувального, ворожого або образливого, принизливого середовища (ситуації).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП, полягає саме в сексуальному домаганні, тобто умисному вчиненні проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП поліцейськими надані: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №757811 від 10.09.2025; рапорт інспектора патрульної поліції в Одеській області Бондаренко М.А. від 09.09.2025 р.; заява про кримінальне правопорушення від 09.09.2025 року, в якій студенткою ОСОБА_1 зазначено, що 08.09.2025 року приблизно о 10 год. 00 хв., викладач ОСОБА_4 на парі гладив її по шиї, чіпав за плече та тримав за руку, що викликало дискомфорт, страх та стрес; пояснення ОСОБА_4 від 10.09.2025 р., який пояснив, що 08.09.2025 року о 10 год. 00 хв. проводив пару у студентів 1 курсу МГУ і заперечив факт торкання до студентки ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_1 від 09.09.2025 р., де вона зазначила що 08.09.2025 року о 10 год. 00 хв. вона була на парі з основ аудіо-візуальних комунікацій, де викладач в присутності інших студентів проявляв жести інтимного характеру, а саме погладжував по шиї та плечу, що бачив однокурсник ОСОБА_7 ; пояснення ОСОБА_3 від 11.09.2025 року - куратора потерпілої, якому ОСОБА_1 повідомила про обставини подій на лекції від 08.09.2025 року; пояснення ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , студент, який в своїх поясненнях зазначив про те, що він бачив як викладач під час пари проходив повз учениці і доторкнувся до плеча студентки ОСОБА_1 і погладив її. Пояснення надавались в присутності ОСОБА_3 ; пояснення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , студентки, що були на лекції 08.09.2025 року та не бачили як ОСОБА_4 гладив потерпілу, про ситуацію, що сталася вона дізналась від неї. Пояснення надавались в присутності ОСОБА_3 ; пояснювальна записка завідувачки кафедри романо-германської філології МГУ ОСОБА_13 та пояснення лаборанта кафедри романо-германської філології МГУ ОСОБА_14 на ім`я ректора МГУ, де зазначається про конфліктні неприязні відносини між викладачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; скріншоти з діалогом переписки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 в мобільному додатку «Viber»; копії паспортів свідків, потерпілої та особи, що притягається до адміністративної відповідальності; два диски з аудіо та відезаписами; копія висновку психолога за результатами опитування потерпілої ОСОБА_1 , згідно якого стверджується, що дитина пережила досвід сексуального домагання з боку ОСОБА_4 , внаслідок чого відчувала неприємні відчуття, розгубленість та безпорадність.-

На спростування вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП стороною захисту надані: скріншоти з діалогом переписки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 в мобільному додатку «Viber»; фото аудиторії МГУ; копія характеристики ОСОБА_4 ; висновок за результатами проведення психологічно експертного дослідження від 04.12.2025 року.

Встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 757811 від 10.09.2025 невірно встановлений час вчинення ймовірного правопорушення, замість 08.09.2025, зазначається 09.09.2028 року, що підтверджується іншими доказами у справі.

З копії паспорта потерпілої ОСОБА_1 № НОМЕР_1 вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень її вік становив 17 років.

Відповідно до ст. 270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права.

Хоча у КУпАП і відсутнє визначення поняття неповнолітні, але ст. 13 цього ж кодексу передбачає відповідальність неповнолітніх, до яких, як можна зрозуміти, відносять осіб віком від 16 до 18 років. Своєрідність неповнолітніх як спеціального суб`єкта адміністративної відповідальності, передусім, полягає у тому хронологічному віці, який обумовлює психічний та фізіологічний розвиток особистості, набуття нею певних знань, навичок та вмінь, що дає змогу усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 1 ст. 269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 КУпАП, потерпілого може бути опитано як свідка відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому існує потреба у визначенні процедури залучення батьків неповнолітнього до участі у провадженні у справі - повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або інших осіб в якості його законних представників та виклик для складання протоколу або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст. 270 КУпАП.

Однак, в порушення вимог ст. 270 КУпАП, поліцейські, встановивши, що потерпіла, на час вчинення щодо неї адміністративного правопорушення була неповнолітньою, не забезпечили участь її законного представника чи захисника, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення процесуальних дії за її участі, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити, шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та її батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини.

В судовому засіданні було досліджено висновок психолога ОСОБА_16 від 22.09.2025 р. щодо проведення опитування в рамках моделі «Бернахус» неповнолітньої ОСОБА_1 для з`ясування можливого сексуального домагання з боку викладача МГУ ОСОБА_4 . Опитування проходило у спеціально облаштованій кімнаті для опитування, дружньої до дитини, психологом-спеціалістом Центру, ОСОБА_16 . У суміжній - кімнаті, облаштованої для Мультидисциплінарної комісії були присутні: інспектор СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції Шимко Д.С., законний представник дитини - викладач МГУ ОСОБА_3 , заступник директора центру «Барнахус» ОСОБА_18 .

Згідно даних висновку психолога, з ОСОБА_1 було проведено опитування під час проведення слідчих дій, тобто, у розумінні п. 12 Порядку, ОСОБА_1 було допитано як потерпілу особу у присутності психолога.

Всупереч ст. 270 КУпАП, у висновку психолога законним представником дитини зазначено викладача МГУ ОСОБА_3 , який не є батьком, усиновлювачем, опікуном або піклувальником ОСОБА_1 , а отже не є її законним представником.

Крім того, усі пояснення неповнолітніх свідків, що містяться в матеріалах справи, також надавались у присутності викладача ОСОБА_3 , який не є їх законним представником.

Суд враховує той факт, що згідно письмових пояснень наявних в матеріалах справи, пояснень свідків у судовому засіданні та особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 перебував в неприязних відносинах з ОСОБА_4 та був куратором групи, де навчається ОСОБА_1 та інші студенти, що свідчить про упередженість ОСОБА_3 під час участі в процесуальних діях в інтересах неповнолітніх студентів та потерпілої, а також не виключає його можливий вплив на формування їх спотвореного відношення до даної ситуації.

Докази по справі (протокол про адміністративне правопорушення, пояснення потерпілої, висновок психолога) здобуті поліцейським з порушенням вимог ст.ст. 245, 270 КУпАП, а саме без участі законного представника чи захисника, тобто з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітньої, а тому, є недопустимими.

Щодо інших доказів у справі, суд зазначає, що під час судового засідання, що відбулось 24.11.2025 року, свідки та потерпіла надалі суперечливі пояснення. Так, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_4 погладив її 2 рази з лівої сторони плеча. Свідок ОСОБА_7 зазначив, що він бачив як ОСОБА_4 гладив потерпілу з правої сторони один раз, а свідок ОСОБА_3 зазначав, що потерпіла повідомила йому як викладач ОСОБА_4 гладив її по спині.

В свою чергу, з відеозапису під час надання пояснень психологу за моделлю «Бернахус», потерпіла вказувала, що під час лекції ОСОБА_4 , пряма мова: «гладив її по шиї до плеча, разів 5-6».

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи відеозаписи з камер спостереження та аудіозаписи з мобільного додатку у сукупності з іншими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи та яким була надана правова оцінка, приходить до переконання, що зміст конкретних мовних фраз та інтонація, яку використовує потерпіла в аудіо повідомленнях на адресу свідка ОСОБА_7 не дають підстав вважати, що вона відчуває побоювання за свою безпеку, страх, образу або перебуває в принизливому становищі.

Вищенаведене свідчить про те, що покази свідків та потерпілої мають суперечливий характер та однакових пояснень щодо обставин подій не містять.

В свою чергу, суперечливі свідчення не дають чіткої картини подій, що унеможливлює їх об`єктивне дослідження, тому вони не можуть бути основою для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Берлізев проти України», визначено, що поведінка учасників процесу повинна бути послідовною та несуперечливою.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За положенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення слід також враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де серед іншого, зазначено, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Таким чином, враховуючи наявність відповідних суперечностей у показаннях потерпілої та свідків, відсутність належних та достатніх доказів, які б в повній мірі та «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення ОСОБА_4 зазначених в протоколі дій в своїй сукупності підтверджують, що в діях ОСОБА_4 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 173-7 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським не надано доказів, що ОСОБА_4 вчинив сексуальне домагання, тобто його дії по відношенню до потерпілої не були спрямовані на вчинення діяння сексуального характеру, які ображали чи принижували гідність особи та могли б створити щодо неї залякувальне, вороже або образливе, принизливе середовище.

Суд надає оцінку належності та допустимості доказів наданих стороною захисту, які спростовують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно висновку за результатами проведення психологічно експертного дослідження від 04.12.2025 року встановлено, що психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_1 під час проведення опитування за її участю: мінлива гучність мовлення (в залежності від змісту наданої інформації), середній рівень активності та ініціативності при надані свідчень. Вбачається вільна розповідь ОСОБА_1 протягом опитування з відповідним супроводженням та демонстрацією. Виявлені ознаки намагання акцентувати увагу психолога на певних обставинах, що може свідчити про їх підвищену особистісну значимість для під експертної (пояснення у дослідницькій частині). З загальної поведінки, емоційних реакцій ОСОБА_1 та особливостей надання показів, не виявлено ознак, які б свідчили про наявність негативних переживань, пов`язаних з досліджуваною подією. Кая надає покази спокійно, невимушено, з проявами посмішки. Відповідно до особливостей розповіді та реакцій підекспертної не встановлено психологічних маркерів, які б вказували про сприйняття дівчиною ОСОБА_4 стосовно себе, як таких, що мають загрозливий, небезпечний, негативний характер. На відеозаписі проведення опитування за участі ОСОБА_1 виявлені ознаки, які можуть свідчити про наявний психологічний вплив на дівчину в частині відтворення нею інформації наприкінці опитування. Водночас відповідна зміна в поведінці ОСОБА_1 не вплинула на зміст наданих нею показів протягом слідчої дії.

Згідно матеріалів фотофіксації аудиторії (місця події), вбачається малоймовірним вчинення ОСОБА_4 протиправних дій відносно неповнолітньої потерпілої за умови, що ніхто інший зі студентів, окрім ОСОБА_7 , не бачив того, що сталося.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 встановлено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України, презумпції невинності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 252, 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутності складуадміністративного правопорушення.

Постанова підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.В. Дерус