ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5718/25 Головуючий суддя І інстанції Чижиченко Д. В.
Провадження № 33/818/1859/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 24.07.2025 о 01:54 за адресою: м. Харків, пр-т Ново- Баварський, 118, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування ТЗ державним виконавцем відповідно до постанови Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харків СМУ МЮ, ВП №62826728 від 17.08.2020. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст.126 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційних доводів посилався на те, що суд не врахував усі обставини у справі, які підлягали з`ясуванню. Зокрема, на думку апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, який ставиться йому у провину, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо отримання ОСОБА_1 копії постанови про обмеження його у праві керування транспортними засобами. Крім того, апелянт вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки 05.09.2025 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Разом з тим, ОСОБА_1 вважає, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП у цій справі були порушеними, а також що його вина у вчиненому правопорушенні не доведена, а накладене стягнення суворим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити. В обґрунтування своїх апеляційних доводів посилався на аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, обставини

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 .

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також відомості постанови державного виконавця, відомості рапорту поліцейського та відомості відеозапису долучених до матеріалів цієї справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 24.07.2025 о 01:54 за адресою: м. Харків, пр-т Ново- Баварський, 118, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування ТЗ державним виконавцем відповідно до постанови Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харків СМУ МЮ, ВП №62826728 від 17.08.2020. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст.126 КУпАП.. керував автомобілем будучи обмеженим в праві керування відповідно до постанови ВП№73265822 від 07.06.2024.

Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом цього протоколу, про що свідчать його власноручні підписи у цьому протоколі. Будь -яких заперечень з приводу вказаних у протоколі обставин, водій у протоколі не зазначив.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»). Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8), 24.07.2025 близько 01 год 54 хв тобто під час дії комендантської години під час несення служби було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення процесуальних дій було встановлено наявність обмеження водія у праві керування транспортними засобами відповідно до постанови Шевченківського ВДВС в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ВП62826728 від 10.07.2025.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту на дії працівників поліції, а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 . З відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції зупинивши транспортний засіб в темний час доби провадили процесуальні дії щодо ОСОБА_1 . Зокрема, поліцейськими за допомогою електронних систем було встановлено наявність обмеження у праві користування транспортними засобами щодо ОСОБА_1 . З відомостей відеозапису вбачається, що на питання працівників щодо наявності проблем з аліментами водій зазначає що дійсно має не вирішені питання, пов`язані із сплатою аліментів. Тобто, сторонній спостерігач має об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_1 дійсно було відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 намагався перевести процесуальні дії, пов`язані із складання матеріалу про адміністративне правопорушення у не процесуальний спосіб, скориставшись допомогою невстановленої особи, якій водій зателефонував та сприяв розмові цієї особи з працівниками поліції засобами телефонного зв`язку через гучномовець.

Крім того, в матеріалах цієї справи міститься копія постанови ВП № 62826728 від 10.07.2025 якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами. Інших постанов або копій судових рішень, якими б було скасовано обмеження у праві керування транспортними засобами, встановлене постановою ВП № 62826728 матеріали справи не містять.

Таким, чином зазначені відомості у їх сукупності дають підстав сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставинах, будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у цій справі складу адміністративного правопорушення у зв`язку з необізнаністю ОСОБА_1 про накладення на нього обмеження у праві керування транспортними засобами належить зазначити наступне.

Відомостями копії постанови Холодногірського-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП№62826728 накладено обмеження на ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №642/4478/19 від 29.07.2020. Відомостей щодо оскарження цієї постанови в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» матеріали цієї справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Крім того, з матеріалів відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 будучи зупиненим працівниками поліції під час отримання ними відомостей та складання матеріалів про адміністративне правопорушення, зазначав, що обізнаний про наявність судового рішення у справі про стягнення аліментів та намагався вирішити питання щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення у непроцесуальний спосіб, що спростовує доводи апеляційної скарги про необізнаність ОСОБА_1 щодо заборгованості зі сплати аліментів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги належить вважати необґрунтованими, суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у цій справі у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ч.3 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто, сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Тобто, за змістом зазначених правових норм у їх невід`ємному взаємозв`язку, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП є саме керування транспортним засобом водіями відносно яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами і на час події вказаного правопорушення таке обмеження не скасовано.

Відомості щодо подання заяви стягувачем про повернення виконавчого документу само по собі не свідчить про закінчення виконавчого провадження та скасування обмеження у керуванні транспортними засобами. Разом з тим, у зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей щодо оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку, визначеного законом, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені державним виконавцем обмеження у праві керування ОСОБА_1 транспортними засобами були законним та діяли на час події, зафіксованій у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними та безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення права ОСОБА_1 , передбаченого ст. 268 КУпАП у цій справі є безпідставними та суб`єктивними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З відомостей оскаржуваної постанов вбачається, що ОСОБА_1 будучи повідомленим про місце, день та час судового розгляду шляхом отримання судової повістки в електронній формі приймав участь в судовому засіданні, призначеному на 25.08.2025, а отже вважається, що такий спосіб сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності були прийнятні для ОСОБА_1 . Відомостями довідки про доставку SMS вбачається, що ОСОБА_1 сповіщений про день та час судового розгляду, оскільки отримав повістку-повідомлення в електронній формі, сформованій відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 №28.

Разом з тим, ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 294 КУпАП подавши апеляційну скаргу, а також приймав участь під час апеляційного розгляду та надавав пояснення по суті справи без обмежень у часі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП дотриманими, а доводи апеляційної скарги в цій частині розцінює, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно безпідставності призначення максимального стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами,- тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Таким чином, санкція цієї статті передбачає певну можливість судового розсуду стосовно розміру накладеного стягнення «дискреційні повноваження».

Відповідно до вимог ст .23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 від 11 березня 1980 року термін «дискреційні повноваження» визначається як повноваження, що залишають адміністративному органу або суду деяку міру свободи, що стосується рішення, яке буде прийнято. Це дає змогу обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за наявних обставин.

Кожне рішення суду є унікальним і залежить від конкретних обставин судової справи.

Враховуючи фактичні обставини цієї справи, суд апеляційної інстанції встановив, що на момент подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документу заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 існувала та складала 143575 (сто сорок три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн 46, що є суттєвою обставиною у цій справі, оскільки свідчить про не бажання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності виконувати свої обов`язки щодо утримання дитини, тобто стосуються її інтересів. Відомості, які б свідчили про те, що апелянт виявив бажання приймати участь у житті дитини та розпочав погашення заборгованості зі сплати аліментів в матеріалах справи відсутні.

Вимогами ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїй прецедентній правовій практиці, зокрема у справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ зазначав, що судам належить приділяти увагу якнайкращим інтересам дитини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 маючи суттєву заборгованість не бажає добровільно сплачувати аліменти, тим самим ігнорує вимоги чинного законодавства покликані захистити надчутливу сферу суспільного життя, яка стосується інтересів дитини.

Поряд з тим, суд апеляційної інстанції також враховує, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що право керування транспортними засобами є основним законним джерелом засобів для існування ОСОБА_1 . Відомостей щодо наявності пом`якшуючих обставин в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності матеріали цієї справи відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців та вважає їх достатніми для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, що відповідає меті адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП.

За таких обстави, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними та безпідставними.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши строк апеляційного оскарження постанови Новобаварського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков