ПОСТАНОВА

Справа № 947/32252/25

Провадження № 3/947/4368/25

12.12.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду справу про адміністративне правопорушення за протоколом серія ЕПР1 №424696 від 16.08.2025, складений інспекторами УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Сусловим В.С., щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 16.08.2025 року, близько о 06:46, навпроти буд.30/32 по вул.Фонтанська дорога в м.Одесі, керував транспортним засобом Hyundai Sonata, державний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння очей, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 «Правил дорожнього руху України».

Дії ОСОБА_1 інспектором поліції були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КпАП України.

ОСОБА_1 до суду не з`явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник ОСОБА_1 адвокат Коюда М.А. заявив клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Згідно ст.268 КпАП України явка особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення у вказаній категорії справ, не є обов`язковою, а тому протокол розглянуто без участі ОСОБА_1 , але за участю його представника адвоката Коюда М.А.

Адвокат Коюда М.А. подав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення та про закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, адвокат Коюда М.А. подав письмове клопотання про визнання відеозапису на мобільний пристрій свідка, а також пояснень свідка ОСОБА_2 неналежними та недопустимими доказами.

В своїх запереченнях, між іншим, адвокат Коюда М.А. зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні докази вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Так, на думку адвоката, відмова від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, не має під собою юридичного підґрунтя оскільки у досліджуваній ситуації ОСОБА_1 був пішоходом, а не водієм, а тому на пішохода не може покладатися обов`язок проходження медичного освідування.

Як вбачається з відеозапису з місця події, зробленого на нагрудні засоби відеофіксації поліцейських та опису фактичних обставин - матеріали справи не містять належних та допустимих доказів руху транспортного засобу Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 та керування ним саме в день події 16.08.2025. Автомобіль був припаркованний на паркувальному майданчику. Механічний рух або намір здійснити такий рух у діях ОСОБА_1 відсутні.

Отже, стороною захисту вмотивовано вважається, що ОСОБА_1 та його дівчина ОСОБА_3 саме пішоходами у розумінні учасників дорожнього руху у спірній ситуації.

Тим не менш, як можна побачити з матеріалів відеозапису, лейтенантом поліції ОСОБА_4 неодноразово ігнорувались спроби ОСОБА_1 надати власні усні пояснення та заперечення саме під час складання протоколу серії ЕПР 1 №424696 від 16.08.2025 року.

У подальшому, при розмові з ОСОБА_1 , лейтенант поліції Суслов В.С. відповідав на запитання та ставився до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зухвало, відповідав із сарказмом, рекомендував своєму напарникові капралу поліції не слухати твердження ОСОБА_1 , не надавати жодних пояснень та роз`яснень, продовжував процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Своїми діями, лейтенант поліції Суслов В.С. фактично позбавив

ОСОБА_1 на здійснення захисту своїх прав, свобод та інтересів, а формальний

підпис особи, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння про

ознайомлення з положеннями ст.268 КУпАП, суперечить об`єктивній істині

ситуації, яка склалась 16.08.2025 року під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, сторона захисту звертає увагу на те, що матеріали справи не містять допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом у місці в час, зазначені у Протоколі.

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Крім того, захисник зазначив, що ознайомившись зі змістом відеозапису, зробленого на мобільний пристрій свідка, у якому, нібито, зафіксовано керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , та порядком його отримання, сторона захисту просить виключити з матеріалів справи наступні докази: відеозапис, зроблений на мобільний пристрій свідка; пояснення свідка ОСОБА_5 .

Так, відеозапис зроблений на мобільний пристрій, у якому, нібито, засвідчено керування транспортним засобом ОСОБА_1 , на думку сторони захисту, не може бути використаний судом у якості доказу вчинення адміністративного правопорушення регламентованого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на ньому відсутнє підтвердження дати та часу здійснення відеозапису.

На самому відеозаписі з мобільного пристрою можливо побачити лише факт того, як автомобіль марки Hundai Sonata держаний номерний знак НОМЕР_1 , заднім ходом залишає місце попереднього паркування. У подальшому, особа яка здійснювала відео зйомку, підходить до авто, в агресивній манері стукає по вікну з вимогою до водія покинути автомобіль, після чого автотранспортний засіб марки Hundai Sonata держаний номерний знак НОМЕР_1 продовжує рух у невідомому напрямку.

Однак, патрульними поліцейськими та самою особою, яка здійснила відеозапис, не було жодним належним та допустимим доказом підтверджено, що відеозапис проводився саме 16.08.2025 року - у день притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за фактом вчинення адміністративного правопорушення регламентованого ч.1 ст.130 КпАП України.

За відсутністю даних, що відеозапис було зроблено саме 06:46 годині 16.08.2025 року, як вказано в протоколі, неможливо повно та всебічно дослідити точний день, час та обставини, за яких було здійснено відповідний спірний відеозапис. А відтак, сторона захисту вважає, що відеозйомка на мобільний пристрій руху транспортного засобу здійснилась в інший день, що передквав дню складання адміністративного протоколу серії ЕПР 1 №424696 та за інших фактичних обставин, що не відносяться до розгляду справи №947/32252/25.

До того ж спірний відеозапис не підтверджує керування транспортним засобом особою саме у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, на думку адвоката, відсутнє процесуального оформлення відеозапису як додатку до протоколу.

Доказ (відеозапис зроблений на мобільний пристрій), у якому нібито засвідчено керування транспортним засобом ОСОБА_1 , не залучено у якості додатку до протоколу серії ЕПР1 №424696, відповідне зазначення відсутнє в описовій частині адміністративного матеріалу, переданого на розгляд суду.

Отже, на підставі ст.252 КУпАП суддя повинен не брати до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, зокрема, відеозапис з мобільного пристрою свідка не підтверджує час, дату та обставини події; як доказ відеозапис не був належним чином долучений до протоколу, а отже доказ отриманий із порушенням процесуального порядку.

Далі адвокат зазначив, що з відеозапису, здійсненого на нагрудну камеру поліцейського, вбачається як під час складання адміністративних матеріалів 16.08.2025 року за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога, буд.30/32, перед співробітниками поліції відшукувались особи, здатні надати свідчення щодо події.

Одним із таких осіб став охоронець підприємства ОСОБА_2 .

На пряме запитання поліцейського: «Чи бачили Ви, як водій білого автомобіля Hyundai керував транспортним засобом вранці, ідучи на роботу?» ОСОБА_2 чітко відповів: «Я не бачив, як хтось керував автомобілем зранку». Розмову зафіксовано на відео з нагрудної камери (другий відеозапис, таймінг 08:20-08:25).

Пізніше ОСОБА_2 надав свою згоду щодо написання письмового пояснення.

У подальшому той самий поліцейський, стоячи поруч із ОСОБА_2 , диктував йому текст пояснення (зафіксовано на відео з нагрудної камери (другий відеозапис, таймінг 08:30-08:40), який охоронець записав власноруч. Саме це письмове пояснення й було долучене до матеріалів справи, при чому воно містить твердження, що нібито свідок бачив, як ОСОБА_1 керування транспортним засобом, що суперечить первинним поясненням, зафіксованим на відеозаписі.

З огляду на виявлений факт диктовки змісту пояснення працівником поліції залученим до складання матеріалів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, письмове пояснення не може вважатися добровільним, об`єктивним та достовірним, а відтак - втрачає ознаки належності і допустимості доказу.

Отже, адвокат просить закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, адвокат у письмових запереченнях навів пояснення самого ОСОБА_1 . Зокрема, 15.08.2025 ОСОБА_1 близько 23:00 години приїхав (перебуваючи у тверезому стані) зі своєю дівчиною - ОСОБА_6 за місцем свого фактичного проживання АДРЕСА_1 . Квартира винаймалась ОСОБА_1 в оренду для особистого проживання.

Припаркувавши свій автомобіль Hyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 на паркувальному майданчику, ОСОБА_1 направився до свого місця мешкання разом з дівчиною із якою у ніч на 16.08.2025 вживав алкогольні напої та відпочивав.

Близько о 05:00 годині ранку, почувши сигналізацію транспортного засобу зовнішньо схожу на сигналізацію автомобіля, який був у нього в користуванні та побачивши у вікно своєї квартири, що сигналізація спрацювала саме на його автомобілі, ОСОБА_1 у супроводі ОСОБА_3 спустився на паркувальний майданчик перевірити чи все гаразд з автомобілем. Причина такого рішення полягає у тому, що декілька тижнів, що попередили дню складання спірного адміністративного протоколу, між ОСОБА_1 та деякими сусідами ставались неодноразові словесні сутички з приводу того, що ОСОБА_1 , приїжджаючи у час близький до комендантської години, гучно слухає музику, чим заважає сусідам спати. Під час таких дебатів, висловлювались погрози щодо застосування фізичної сили та/або погрози щодо пошкодження автомобіля.

Ситуація словесних сутичок між ОСОБА_1 та сусідами мала ескалацію, коли в один із днів, що попередили складанню спірного протоколу, раніше не знайомий ОСОБА_1 чоловік намагався наздогнати Hyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , агресивно наполягав, щоб водій ОСОБА_1 вийшов поспілкуватись. Ситуація, як виявилось була записана на мобільний пристрій наздоганяючого і цей відеозапис був долучений до адміністративних матеріалів, як нібито доказ керування у стані алкогольного сп`яніння, із порушенням порядку, оформлення адміністративного протоколу регламентованого ст.256 КУпАП, про що стороною захисту було висловлено клопотання про виключення неналежної о доказ з матеріалів справи.

Також, неодноразово, ОСОБА_1 знаходив різного роду письмові повідомлення на лобовому склі автомобіля на кшталт «Не удивляйся, если кто-то проколит колеса с такой парковкой». Останнє повідомлення було залишено 16.08.2025 року через що і спрацювала сигналізація транспортного засобу.

Тим не менш, ОСОБА_1 знаходив аналогічні повідомлення малозначними чи такими, що не мають за собою конкретних дій, які призводили до пошкодження рухомого майна - транспортного засобу. Тому, молодий чоловік не звертався до органів внутрішніх справ з метою встановлення осіб, які писали погрози задля подальшої перевірки та притягнення до правової відповідальності в рамках діючого законодавства України.

Після перевірки транспортного засобу на стан зовнішніх пошкоджень та виявивши відсутність останніх, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав гучно висловлюватись будучи обуреним останні повідомленням про ймовірність пошкодження коліс.

Заспокоївшись, молоді люди повернулись до квартири із наміром продовжити свій відпочинок.

Приблизно о 08 ранку, ОСОБА_1 побачив у вікно квартири, що у дворі припаркованний автомобіль патрульної поліції, а його автомобіль оглядають особи зовнішньо схожі на співробітників УПП.

Вийшовши до них, ОСОБА_1 поцікавився, що саме призвело до того, що поліцейські зовнішньо оглядають транспортний засіб, на що патрульний відповів, мов надійшла скарга за гучне прослуховування музики у нічний час особою, яка керувала напередодні цим транспортним засобом.

Погодившись, з тим, що дійсно гучно слухав музику у ввечері 15.08.2025 року коли приїхав на паркувальний майданчик біля дому - ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7 очікували на подальше вирішення виниклої ситуації.

Приблизно через хвилин 10 після спілкування з патрульними поліцейськими, на місце події приїхав другий екіпаж, співробітники якого спочатку вирішили поспілкуватись з особами, що начебто здійснили виклик на лінію «102» за гучне прослуховування музики особою яка керувала транспортним засобом Hyndai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 ввечері напередодні.

Побачивши, що ОСОБА_1 після нічного відпочинку перебуває у стані алкогольного сп`яніння, співробітники другого екіпажу розпочали процедуру перевірки та подальшого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Незалежно від згоди чи відмови ОСОБА_1 щодо проходження освідчення па стан алкогольного сп`яніння результат був би одним - протокол за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП був-би винесений все одно, чим і скористались патрульні поліцейські прямо ігноруючи пояснення ОСОБА_1 з приводу ситуації.

Додатково зазначаємо, що зі своїми правами та обов`язками, як громадянин України, у контексті діючого законодавства України про дорожній рух - ОСОБА_1 ознайомлений у повному обсязі, як особа, котра має відповідне посвідчення водія категорії «В».

Також, як особа, яка проходила навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» та працювала у підрозділах Національної поліції на посаді «оперуповноважений» сектору кримінальної поліції Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області (м.Одеса, вул.Грецька, буд.42) - ОСОБА_1 ознайомлений з правилами і принципами поліцейської діяльності.

Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 за подіями від 16.08.2025, які описані в протоколі про адміністративне правопорушення, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки належних і допустимих доказів його вини не надано.

Відповідно до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона, адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом був досліджений наявний в матеріалах справи CD-диск з відеозаписами певних подій та інші документи, долучені працівником поліції до протоколу, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України відносно водія.

Так, на CD-диску наявні два відеозаписи. Один з нагрудної камери працівника поліції, а інший, наданий свідком.

Так, з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що відеофіксація розпочинається з моменту, коли відбувається спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , який стоїть біля різних транспортних засобів.

Факту керування транспортним засобом, його зупинки і наведення поліцейським водієві причин зупинки та ознак відповідного сп`яніння, які виявляються, на відеозаписі відсутні.

З відеозапису, який поліцейським надав свідок, нібито на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вбачається, як транспортний засіб Hyundai Sonata, державний знак НОМЕР_1 , від`їжджає з паркувального місця та продовжує рух.

Разом з тим, на вказаному відеозапису не ідентифіковано особу, яка керувала транспортним засобом, відсутні данні про дату та час здійснення відеозапису. Тобто, доказів того, що відеозапис було зроблено саме 06:46 годині 16.08.2025 року, та того, що на відеозапису зафіксований саме ОСОБА_1 , відсутні.

Отже, цей відеозапис неможливо визнати належним доказом, оскільки цей доказ сам по собі або в сукупності з іншими доказами не свідчить про керування ОСОБА_1 транспортним засобом і тим паче у стані алкогольного сп`яніння або з ознаками такого сп`яніння.

Цей доказ також є недопустимим, оскільки він у не процесуальний спосіб з`явився у матеріалах справи про адміністративне правопорушення: відсутня заява свідка про добровільну видачу відеозапису співробітнику поліції, відсутні дані з якого джерела та на яке обладнання ким і коли здійснено копіювання відеозапису на оптичний диск, відсутнє посилання у протоколі про адміністративне правопорушення про наявність такого відеозапису (п.10 Протоколу) тощо.

Відповідно до пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року N23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N5-рпу2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягнення особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Отже, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В силу положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, уповноважені поліцейські не дотримались встановленого законом порядку фіксації правопорушення, зібрання і оформлення доказів. При цьому поліцейський, вважаючи, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, не здійснив адміністративне правопорушення особи, що б у такої особи, яка стане тверезою, відібрати письмові пояснення щодо адміністративного правопорушення, а навпаки, не слухав особу, та схиляв свого напарника не слухати ОСОБА_1 .

Такі дії поліцейських з огляду на положення Європейської конвенції з прав людини набувають ознак свавілля та яскраво свідчать про порушення права особи на захист.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Диспозиція ст.130 КпАП України є банкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у правах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Разом з тим, на відеозапису з нагрудної камери поліцейського не видно, щоб ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Виходячи з обставин справи, поліцейські (два екіпажі) прибули на місце за викликом свідків. Але пояснення двох свідків, що є у справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , не свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи з ознаками такого сп`яніння. Головна претензія до водія гучна музика, яка заважала їм. До того ж пояснення свідка ОСОБА_2 є суперечливими, бо на відео він заявляв, що не бачив взагалі, щоб транспортний засіб рухався. Отже, показами свідків поліцейський не підтвердив факту керування транспортним засобом особою.

З огляду на це, пояснення ОСОБА_1 , наведені у запереченнях адвокатом, заслуговують на увагу і нічим не спростовуються.

Підсумовуючи вкладене, дійшов висновку, що патрульний поліцейський діяв з порушенням відомчих інструкцій, з порушенням алгоритму дій, передбачених відомчими нормативними актами, а протокол про адміністративне правопорушення складений неправильно. Наведені факти ставлять під сумнів законність дій поліцейських, і як наслідок законність і допустимість здобутих ними доказів.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного за правовою доктриною «отруєного дерева» суд визнає недопустимими і неналежними докази: протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис свідка, пояснення свідка ОСОБА_2 тощо.

Пояснення свідка ОСОБА_8 за відсутністю інших доказів не можуть самі по собі свідчити про вчинення адміністративного правопорушення особою.

Інші докази: довідки інспектора ВАП УПП в Одеській області про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та відсутність у нього адміністративних стягнень за ст.130 КпАП України, несуть інформаційних характер та приймаються судом до уваги, але ці документи не свідчать про вчинення водієм адміністративного правопорушення.

Застосування належної правової процедури у провадженні - це встановлені процесуальним законодавством способи реалізації норм процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності. Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на справедливий суд.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При таких даних поза розумним сумнівом не вбачається в діях ОСОБА_9 сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. А тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.