КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Богуцького І. О. та представника іншої учасниці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 - адвоката Лук`янчука А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуцького І.О. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, військовослужбовця, проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 04 серпня 2025 року о 14 год. 49 хв., керуючи автомобілем марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Завальна, 19/2 у м. Києві, в порушення вимог п. 2.3б, п. 16.12 ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час проїзду перехрестя рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу марки «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Богуцький І.О. подав апеляційну скаргу на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року.

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Богуцький І.О. просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 рокускасувати та прийняти нову постанову, якою закрити адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказав, що ОСОБА_1 не визнає вину в порушенні п. 2.3б, 16.12 ПДР та вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з п. 16.12 ПДР на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух. На думку сторони захисту, висновок суду про те, що саме водій ОСОБА_1 повинен був дати дорогу автомобілю «Ніссан», який наближався праворуч, не відповідає фактичним обставинам справ, оскільки дорога, якою рухався ОСОБА_1 , має безперервне асфальтобетонне покриття, в той час як дорога, якою рухалася ОСОБА_2 безпосередньо перед перехрестям має ґрунтове покриття з включенням щебню, не обробленого органічними та в`язкими матеріалами. Відповідно до п. 1.10 ПДР, головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової ... Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної. З наведеного пункту слідує, що водії при визначенні головної дороги повинні враховувати стан дорожнього покриття, у тому числі безпосередньо перед перехрестям.

Наближаючись до перехрестя, з робочого місця водія ОСОБА_1 було чітко видно, що дорога в напрямку руху прямо має асфальтоване покриття, в той час як дорога, що прилягала праворуч мала ґрунтове покриття з включеннями щебню, не обробленого органічними та в`язкими матеріалами. Натомість, з напрямку руху автомобіля «Ніссан» під керуванням водія ОСОБА_2 чітко видно, що частина дороги, протяжністю близько 10 метрів, перед перехрестям має ґрунтове покриття з включеннями щебню, не обробленого органічними та в`язкими матеріалами. Водій ОСОБА_2 не могла не бачити, що в напрямку її руху перед перехрестям асфальтобетоне покриття закінчується і починається ґрунтове, в той час як в напрямку руху водія ОСОБА_1 асфальтобетонне покриття є безперервним. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 правомірно вважав, що рухається головною дорогою, в той час як водій автомобіля «Ніссан» повинна була вважати, що перебуває на другорядній дорозі та, відповідно, своїми діями порушила п. 16.11. ПДР України.

Таким чином, суд не вірно врахував положення п. п. 16.15 ПДР та прийшов до невірного висновку, що саме водій ОСОБА_1 повинен був дати дорогу автомобілю «Ніссан», який наближався праворуч, в той час як ОСОБА_1 , наближаючись до перехрестя, правомірно розраховував, що рухається головною дорогою, виходячи зі стану видимого йому покриття доріг, у тому числі виділеного лініями на схемі ДТП.

Крім того, суд не врахував і не надав жодної оцінки доводам сторони захисту про те, що ширина дороги, по якій рухався автомобіль PEUGEOT під керуванням водія ОСОБА_1 згідно схеми ДТП складає 3,1 м., що недостатньо для зустрічного роз`їзду транспортних засобів враховуючи їх габарити. Відповідно до п. 1.10 ПДР, смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів. Відповідно, роз`їзд транспортних засобів відповідно до п. 16.12. ПДР в даній дорожній обстановці є технічно неможливим, оскільки зупинка транспортного засобу PEUGEOT перед перехрестям повністю унеможливлює рух транспортного засобу НІССАН під керуванням водія ОСОБА_3 у наміченому напрямку.

Також, зі схеми ДТП та фото з місця події вбачається, що в момент зіткнення автомобіль PEUGEOT повністю розташовувався на перехресті, в той час як автомобіль НІССАН лише в`їжджав на перехрестя. При зіткненні транспортних засобів їх контактування відбувалося задньою правою частиною (задні двері, боковина) автомобіля PEUGEOT та переднім бампером автомобіля НІССАН. Таким чином, ОСОБА_1 не міг керуватися п. 16.12. ПДР, оскільки в момент виникнення аварійної ситуації вже знаходився на перехресті повністю, на відміну від транспортного засобу НІССАН, який тільки в`їжджав на перехрестя, що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Комплексно оцінюючи дії учасників ДТП, необхідно також зазначити, що водій автомобіля НІССАН, в порушення п. 10.1. ПДР, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Дорога, на яку мала намір повернути водій автомобіля НІССАН, є дорогою з однією смугою руху, що виключає можливість безпечного в`їзду на цю дорогу автомобілем НІССАН, без повного проїзду цієї ділянки автомобілем PEUGEOT, який напрямок руху не змінював. Таким чином, водій автомобіля НІССАН, маючи намір виконати поворот ліворуч на дорогу, що має обмежену оглядовість та одну смугу руху, перед виконанням повороту не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Водій автомобіля НІССАН, в порушення п. 10.4. ПДР, перед поворотом ліворуч зайняла крайнє ліве положення на проїзній частині, що не призначене для руху в наміченому напрямку.

Зі схеми ДТП вбачається, що автомобіль НІССАН своєю передньою віссю знаходиться на відстані 0,4 м. від краю проїзної частини, а задньою віссю на відстані 1,7 м. від краю проїзної частини, що унеможливлює безпечний роз`їзд при повороті праворуч транспортного засобу, що рухається в зустрічному напрямку по тій дорозі, на яку водій НІССАН мала намір повернути ліворуч.

З наведеного вбачається, що саме дії водія НІССАН ОСОБА_3 та їх невідповідність п. 10.1., 10.4, 16.11 ПДР перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Заслухавши доповідь судді, думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Богуцького І.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, їх пояснення та відповіді на запитання суду, думку представника іншого учасника ДТП ОСОБА_4 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, його пояснення та відповіді на запитання суду, передослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків судді щодо встановлених обставин вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, так і щодо його вини у вчиненні цього правопорушення.

Зокрема, враховуючи дані, які були отримані під час дослідження в судовому засіданні наявних у справі доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 № 412275 від 04 серпня 2025 року, складеного щодо ОСОБА_1 ; схеми місця ДТП; письмових пояснень ОСОБА_1 та його безпосередніх пояснень в суді; пояснень іншої учасниці ДТП ОСОБА_2 та пояснень її представника, наданих безпосередньо у судовому засіданні; фото з місця ДТП, суддя, який розглядав дану справу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки його вина у порушенні вимог п.п. 2.3б, 16.12 ПДР України, що призвела до пошкодження транспортних засобів, повністю підтверджується сукупністю наведених вище доказів, оцінка яких ґрунтується на вимогах, передбачених ст. 252 КУпАП.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , наданих безпосередньо під час апеляційного розгляду, відповідно до оскаржуваної постанови він порушив п.п. 2.3б, 16.12 ПДР, з чим не погоджується. Перехрестя є Т-образним, по дорозі якого він рухався як по головній дорозі. Коли сталося ДТП, водій ОСОБА_1 був повністю на перехресті, іншого учасника побачив за момент до зіткнення. Ширина вказаної дороги унеможливлює роз`їзд транспортних засобів, тому ОСОБА_1 не міг пропустити інший транспортний засіб та вважає, що дане перехрестя є перехрестям нерівнозначних доріг. Щоб побачити автомобіль, який рухався справа, він мав повністю виїхати на перехрестя. Транспортний засіб Nissan ОСОБА_1 бачив до початку руху вказаного автомобіля. Удар для нього був неочікуваним, тому і не одразу зупинився.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Богуцький І.О. в судовому засіданні при апеляційному розгляді вказав, що дорога, по якій рухався ОСОБА_1 є асфальтованою, а інша, прилегла дорога не є асфальтованою. Пункт 1.10 ПДР визначає, де є головна дорога. Наявність покриття перед перехрестям визначає, чи є дороги рівнозначними, чи одна із доріг є головною. ОСОБА_1 рухався по асфальтованій дорозі, а інша учасниці рухалась не по асфальтованій дорозі, роз`їзд був неможливим у зв`язку з недостатньою шириною проїзної частини. Пошкодження транспортних засобів підтверджує, що зіткнення відбулося, коли ОСОБА_1 уже був на перехресті. Інша учасниці ДТП не дивилася вліво, коли рухалась, а дивилась направо, про що вказала у суді першої інстанції. Водій транспортного засобу Nissan не виконала вимоги п. 16.11 ПДР, оскільки вона повинна була вважати, що вона перебуває на другорядній дорозі.

Представник іншої учасниці ДТП ОСОБА_2 - адвокат Лук`янчук А.О. в судовому засіданні вказав, що водій ОСОБА_1 не стежив за дорожньою обстановкою та не зупинився після зіткнення. Представником були надані фото, з яких вбачається, що дорога, по якій рухалась ОСОБА_2 , має асфальтоване покриття, проте дорожні служби не стежать за збереження покриття. Протокол складено відносно водія ОСОБА_1 , тому здійснюється оцінка саме його дій. ОСОБА_1 вказував, що бачив транспортний засіб Nissan, тому не зрозуміло, чому не зупинився. Водій ОСОБА_1 не стежив за дорожньою обстановкою, і, якби він зупинився перед «лежачим поліцейським», вдалося б уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд визнає безпідставним доводи сторони захисту про те, що ДТП сталося внаслідок дій водія транспортного засобу Nissan ОСОБА_2 , які полягали у невиконанні вимог ПДР, що стосується ненадання дороги транспортному засобу, який рухається по головній дорозі, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються дослідженими судом доказами, які свідчать про те, що саме водій ОСОБА_1 внаслідок допущених ним порушень ПДР, здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, що підтверджується характером і локалізацією механічних пошкоджень на обох транспортних засобах, які потрапили у дорожньо-транспортну пригоду.

Більш того, всупереч доводам захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуцького І.О., як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б могли свідчити про те, що дії водія ОСОБА_2 перебували в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Як передбачено п. 2.3б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 16.12 ПДР, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Згідно із п. 16.15 ПДР, якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, бруд, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Між тим, неналежне виконання водієм ОСОБА_1 вказаних вимог п.п. 2.3б, 16.12 ПДР, оскільки він під час проїзду перехрестя рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу Nissan під керуванням ОСОБА_2 , який наближався праворуч, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди та механічних пошкоджень вказаних автомобілів з матеріальними збитками, що свідчить про наявність причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил дорожнього руху та наслідками ДТП.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками, викладеними судом першої інстанції у що саме водій ОСОБА_1 повинен був дати дорогу транспортному засобу Nissan, який наближався до перехрестя справа, оскільки це прямо передбачено п. 16.12 ПДР.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 рухався по головній дорозі, оскільки вона є асфальтованою, на відміну від ґрунтової дороги, по якій рухалась водій ОСОБА_2 не заслуговують на увагу. Як вбачається із фотознімків перехрестя, на якому сталась дорожньо-транспортна пригода (а.с. 38-40), покриття дороги, по якій рухався автомобіль ОСОБА_2 є також асфальтованою, крім незначної ділянки дороги перед перехрестям, на якій немає асфальтованого покриття. Будь яких дорожніх знаків, які вказували б на пріоритетність доріг не встановлено.

Більш того, під час перевірки доводів апеляційної скарги апелянта, за ініціативою суду, судом апеляційної інстанції були досліджені докази, а саме: фото транспортних засобів після ДТП та стану пошкоджень на них, а також фото з місця події ДТП та організації руху на перехресті, які не тільки не спростовують, а навпаки підтверджують висновки судді, наведені в оскаржуваній постанові, щодо доведеності вини саме ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки вказані докази свідчать про те, що саме водій автомобіля «Peugeot» не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час проїзду перехрестя рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу марки «Ніссан», під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги апелянта, суд апеляційної інстанції не встановив будь-яких даних, які б дозволили зробити висновок про те, що оскаржувана постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , є незаконною та такою, що прийнята без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та її вирішення в точній відповідності з законом.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуцького І.О. не може бути задоволена, у зв`язку з чим, за наслідками її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуцького І.О. - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 753/16888/25

Апеляційне провадження № 33/824/5463/2025

Категорія: ст. 124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Коляденко П.Л.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.