ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1332/25 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП, ч.3 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Дєдової Н.С.

за участю захисника Кайданніка Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Кайданніка Д.А. на постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ч.3 ст.126 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 13.09.2024 року о 17 год. 10 хв. по пл. Стадіонній, 3 у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння рук, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Крім цього, ОСОБА_1 13.09.2024 року о 17 год. 10 хв. по пл. Стадіонній, 3 у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, щодо якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Куп`янського ВДВС у Куп`янському районі Східного МУМЮ №39321694 від 25.01.2019 року, чим порушив ч. 10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», чим порушив п. 2.1а ПДР України.

Постановою судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Цим же судовим рішенням провадження у справі в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Кайданнік Д.А., за її змістом, просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, копія оскаржуваного рішення суду першої інстанції надійшла до електронного кабінету адвоката в ЄСІТС 10.07.2025 року.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що справу було розглянуто за його відсутності, та за відсутності ОСОБА_1 . При цьому, ним було подано до суду клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 08.07.2025 року, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому провадженні. Водночас, ОСОБА_1 про час та місце розгляду слухання справи взагалі не був повідомлений.

Вказує, що після перегляду відеозапису події, ним було виявлено, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена інспектором поліції в порушення вимог ст.ст. 31, 35 ЗУ «Про національну поліцію», у зв`язку із чим останній в особі свого захисника скористався своїм правом на оскарження протиправних дій інспектора шляхом подання відповідного адміністративного позову до ГУНП в Харківській області про визнання протиправними дій інспектора поліції щодо зупинки ТЗ.

Вважає, що рішення у вище вказаній справі має приюдиційне значення для постановлення рішення у даній справі, оскільки у разі визнання дій поліції протиправними щодо зупинки ТЗ, яким керував ОСОБА_1 , є підстави для застосування судом сформованої ЄСПЛ доктрини заборони використання «плодів отруйного дерева».

Натомість, суд першої інстанції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення до ухвалення рішення у справі за адміністративним позовом, фактично позбавив ОСОБА_1 права на захист.

Мотиви суду

Перевіряючи доводи, викладені захисником Кайданніком Д.А. у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - Кайданніка Д.А., копію оскаржуваного рішення суду направлено до електронну кабінету адвоката та отримано ним 10.07.2025 року (а..с 47), даних щодо направлення такої копії ОСОБА_1 матеріали справи взагалі не містять.

Зважаючи на викладене, версія захисника щодо його необізнаності про постановлення оскаржувіаного рішення районного суду до моменту отримання його копії в електронному варіанті знайшла своє підтвердження зібраним матеріалами.

Таким чином, враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Кайданніка Д.А. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Приймаючи рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Кайданніка Д.А., суд першої інстанції виходив із того, що і ОСОБА_1 , і його адвокат до суду не з`явились. При цьому, захисник Кайданнік Д.А. надав до суду клопотання щодо відкладення судового розгляду, яке районний суд залишив без задоволення, з метою недопущення спливу строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП за ч.1 ст.130 КУпАП. Водночас, як зазначено в оскаржуваній постанові суду, норми КУпАП не містять заборони щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення за ст.126, ст.130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна за таких підстав.

Так, як убачається з матеріалів справи, після надходження до Червонозаводського районного суду м. Харкова, 15.11.2024 року матеріали справи відносно ОСОБА_1 №646/10323/24 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та №646/10325/24 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, були об`єднані в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру справи №646/10323/24.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року зупинено провадження у вказаній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 646/12991/24 за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Кайданніка Д.А. до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними дій щодо зупинки транспортного засобу. (а.с. 35)

Оскільки станом на 08.07.2025 року рішення у адміністративній справі не було ухвалене, то з урахуванням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, об`єднана справа про адміністративні правопорушення була призначена до розгляду районним судом.

Водночас, матеріали справи взагалі не містять даних щодо належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника про час та місце судового засідання, призначеного на 08.07.2025 року о 11 год. 15 хв.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, а в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про вручення судової повістки з повідомленням про час та місце розгляду справи щодо нього, або даних щодо небажання її отримати.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст.268 КУпАП, не переконався про наявність даних про своєчасне сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про місце та час розгляду справи та провів розгляд справи без її участі.

На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто, фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин апеляційний суд вбачає підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року у частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з підстав його не повідомлення належним чином про час та місце розгляду справи та істотного порушення його процесуальних прав, відповідно до ст.268 КУпАП.

Разом з цим, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення.

Як убачається зі змісту апеляційних вимог, захисник Кайданніков Д.А. оскаржує постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року лише в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення в межах зазначеної статті.

Постанова суду першої інстанції у частині закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 13.09.2024 року о 17 год. 10 хв. по пл. Стадіонній, 3 у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння рук, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №839004 від 13.09.2024 року.

До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозаписів із нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд на місці зупинки ТЗ з використанням спеціальних технічних засобів у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння очей, порушення координації рухів) не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформленим 13.09.2024 року о 17 год. 12 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння очей, порушення координації рухів; огляд у КНП Куп`янське ТМО Харківської області не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- письмовою розпискою ОСОБА_2 від 13.09.2024 року, відповідно до якої вона прийняла від працівників поліції транспортний засіб ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , на власне зберігання до повного витверезіння ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинки та його подальша відмова від проходження на вимогу поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи захисника щодо незаконної зупинки ОСОБА_1 співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Згідно відеозапису події, що мала місце 13.09.2024 року, убачається, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції за порушення ним п.п.2.3в ПДР України, а саме - керування водієм ТЗ з не пристебнутим паском безпеки, у зв`язку із чим щодо нього було складено постанову №108943 від 13.09.2024 року за ч.5 ст.121 КУпАП, крім того, під час дії комендантської години, яка діє у Куп`янському районі Харківської області з 17 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. наступного дня (Наказ Куп`янської РДА №2-В від 12.08.2024 року).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За п.п. 1, 3 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

За положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

У ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» приведено перелік підстав, які надають поліцейському право зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ (далі - Закон України «Про дорожній рух»), встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі по тексту - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху, зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В пункті 1.9 ПДР зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пп. «в» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Як було встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_1 13.09.2024 року керував транспортним засобом «ВАЗ 2101»,д.н.з. НОМЕР_1 , з не пристебнутим ременем безпеки, що також підтверджується відеозаписом, який наявний в матеріалах справи.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність законної підстави у працівника поліції для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 .

Водночас, відмова водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Крім того, всупереч аргументів захисника, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд враховує, що рішенням Основ`янського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання протиправними дій щодо зупинки транспортного засобу було залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2025 року вище зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито з тих підстав, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а такий спір є одним з критеріїв законності притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладені обставини, на момент висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Враховуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясовано обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, та приходить до висновку за принципом «поза розумним сумнівом» про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, положеннями ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, а відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №839004 від 13.09.2024року подія правопорушення мало місце 13.09.2024року. На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися передбачені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, постанова судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 у частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Кайданніка Д.А. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Кайданніка Д.А.задовольнити частково.

Постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та постановити нову.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Справу в частині адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

В решті постанову Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик