ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/617/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Гаврищука В.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), який стягнуто в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно постанови 03.10.2025 о 03 год 21 хв в м. Тернопіль по вул. Л. Українки, 39, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокатом «KugooKirin M4 Pro», без номерного знаку, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, що підтверджується висновком лікаря на стан наркотичного сп`яніння № 441 від 03.10.2025, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Гаврищук В.В. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року - скасувати, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує численними посиланнями на рішення ЄСПЛ, без зазначення того яких саме конкретних обставин цієї справи вони стосуються, а також зазначає, що:

у п.1.10, розділу 1 Правил дорожнього руху визначення самокату чи електросамокату, яким керував ОСОБА_1 не наведено, проте його електродвигун має потужність до 3 кВт всього 500 Вт.;

встановлений на самокаті механічний або електричний двигун не переводить його в категорію механічних транспортних засобів;

електросамокат, електровелосипед, тощо, потужністю до 3 кВт не є механічним транспортом, водій такого транспорту не повинен мати документи визначені у п.2.1 ПДР;

в даній ситуації відсутній як суб`єкт правопорушення, так і подія такого правопорушення;

призначене покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суперечить принципу домірності (пропорційності) призначення покарання;

наявність суперечливої практики застосування судами апеляційних інстанцій щодо віднесення електросамокатів до транспортних засобів свідчить про порушення вимоги якості закону та щонайменше викликає сумнів щодо того чи є інкриміноване діяння порушенням закону.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Гаврищука В.В., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 471890 від 03 жовтня 2025 року; відеозаписах з автомобільного відеореєстратора та з нагрудних камер працівників поліції; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 441 від 03 жовтня 2025 року; результаті токсикологічного дослідження № 816 від 03 жовтня 2025 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 03 жовтня 2025 року; довідці УПП в Тернопільській області ДПП від 03 жовтня 2025 року.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не встановлено.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що він взяв електросамокат тому, що знав, що буде вживати наркотичні засоби і після їх вживання повертався на ньому додому, їхав по велодоріжці і був зупинений коли перетинав проїжджу частину дороги.

Наведені пояснення ОСОБА_1 та зібрані в цій справі докази, які детально проаналізовані в оскарженій постанові, повністю спростовують доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутній як суб`єкт адміністративного правопорушення, так і сама подія такого правопорушення.

Доводи сторони захисту про те, що в п. 1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху відсутнє визначення самоката чи електросамоката, яким керував ОСОБА_1 , а встановлений на ньому електродвигун потужністю лише 500 Вт (що не перевищує 3 кВт) не переводить такий засіб у категорію механічних транспортних засобів, а також з огляду на те, що електросамокати та електровелосипеди потужністю до 3 кВт не є механічним транспортом і їх користувачі не зобов`язані мати документи, передбачені п. 2.1 ПДР, були предметом дослідження суду першої інстанції і в оскарженій постанові суду отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху транспортним засобом є будь-який пристрій, призначений для перевезення людей чи вантажу, незалежно від способу приведення його в рух. До транспортних засобів належать і ті, що оснащені електричними двигунами, у тому числі легкі персональні електричні транспортні засоби, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» у редакції Закону від 24.02.2023р. З аналізу зазначених норм випливає, що електроскутери, електросамокати, гіроскутери та аналогічні засоби є транспортними засобами, які можуть належати до категорії легких персональних електричних транспортних засобів або низькошвидкісних легких електричних транспортних засобів.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» відносить користувачів таких засобів до учасників дорожнього руху, на яких поширюються обов`язки щодо безумовного дотримання вимог Правил дорожнього руху. Пункт 5 частини першої статті 16 цього Закону прямо забороняє керування будь-яким транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння.

Суд першої інстанції слушно зазначив, що перебування на проїзній частині під час керування електросамокатом робить особу учасником дорожнього руху, а відтак суб`єктом нормативних вимог щодо безпеки руху.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №127/5920/22 сформульовано правовий висновок, згідно з яким використання електросамоката для пересування є джерелом підвищеної небезпеки, якщо такий засіб приводиться в рух електродвигуном, а для кваліфікації юридичного статусу цієї діяльності потужність двигуна (перевищує вона 3 кВт чи ні) значення не має.

Виходячи із вищезазначеного, посилання апелянта на відсутність події правопорушення чи суб`єкта його вчинення ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про непропорційність призначення ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними, оскільки саме таке покарання передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, в даному випадку встановлено і в апеляційній скарзі не заперечується, що ОСОБА_1 , знаючи про існування встановленої законом заборони на обіг наркотичних засобів і керування транспортними засобами у стані наркотичного сп`яніння, умисно здійснював керування транспортним засобом як учасник дорожнього руху, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння і створюючи таким чином небезпеку для життя та здоров`я як власного, так і для інших учасників дорожнього руху, в тому числі пішоходів. За таких обставин позбавлення його права керування транспортними засобами на певний строк не є надмірним втручанням у права ОСОБА_1 з огляду на необхідність забезпечення безпеки дорожнього руху з метою вжиття заходів для захисту життя та здоров`я учасників дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги про наявність суперечливої практики застосування судами апеляційних інстанцій щодо віднесення електросамокатів до транспортних засобів свідчить про порушення вимоги якості закону в даному випадку є безпідставними, так як суд першої інстанції дав чітке та мотивоване тлумачення правових норм, коректно застосувавши критерії розмежування транспортних засобів. Фактичні дані, які наявні у матеріалах справи дозволили суду першої інстанції однозначно кваліфікувати засіб як транспортний, а дії особи як такі, що підпадають під відповідну норму закону.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Шокін проти України» наголосив, що відсутність повної одноманітності у правозастосуванні є природною, а вимога «якості закону» вважається порушеною лише тоді, коли норма є настільки нечіткою, що позбавляє особу можливості передбачити правові наслідки своїх дій.

У даному випадку законодавство містить достатні та однозначні критерії для визначення поняття транспортний засіб, а пояснення ОСОБА_1 про те, що він оцінював норми законодавства, в тому числі Закону України «Про дорожній рух» і Правил дорожнього руху, як такі, що не забороняють йому керувати електросамокатом у стані наркотичного сп`яніння свідчать про неправильну оцінку встановленої заборони, а не про недотримання принципу якості закону.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гаврищука В.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя