Єдиний унікальний номер 728/2669/25
Номер провадження 3/728/970/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі

головуючого судді Сороколіта Є.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Кирути Л.І.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явилася,

захисника адвоката Антоненка І.Є.,

потерпілого ОСОБА_1 ,

представника потерпілого адвоката Ковалюха В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , самозайнятої особи

за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП), безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.

І. Опис фактичних обставин, встановлених судом.

1. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 08.10.2025 серії ВАД № 773808 ОСОБА_2 (далі також Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) інкримінується вчинення адміністративного правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме, що остання 14 вересня 2025 року близько 07 год 10 хв, вчинила домашнє насильство, тобто умисні дії економічного характеру стосовно свого чоловіка, ОСОБА_1 , замінивши замки до літньої кухні та вхідних дверей будинку у спільному будинку за адресою АДРЕСА_1 , чим позбавила останнього житла і, що спричинило шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

ІІ. Рух справи.

2. Після надходження адміністративних матеріалів стосовно Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до Бахмацького районного суду (далі також Суд), їх розгляд у судовому засіданні було призначено на 30.10.2025 о 12 год 20 хв.

3. У судовому засіданні 30.10.2025 Судом було вирішено питання щодо його відкладення до 10.11.2025 на 14 год 30 хв для надання можливості Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, забезпечити явку та допит свідка.

4. У судовому засіданні 10.11.2025 Судом було оголошено перерву до 10.12.2025 на 12 год 00 хв у зв`язку з необхідністю виклику та опитування працівників поліції, якими були сформовані відповідні адміністративні матеріали.

5. У судове засідання 10.12.2025 Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася, однак направила свого захисника, що у сукупності з положеннями статті 268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

6. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, свою вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнала у повному обсязі.

7. Під час судового розгляду надала пояснення, що 10.09.2025, після повернення додому з прогулянки по місту разом із дитиною, вона виявила у замковій шпарині сторонні предмети, які не давали можливості відкрити замок, у зв`язку з чим його довелося замінити. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вживала заходів щодо передачі нових ключів потерпілому, однак він уникає спілкування і зустрічей з нею у зв`язку із розлученням.

Вважає, що за таких фактичних обставин у її діях відсутній умисел на позбавлення потерпілого житла.

ІV. Позиція потерпілого.

8. Потерпілий ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що 14.09.2025 він виявив, що у вхідних дверях було замінено замок, а 17.09.2025 повідомив про цей факт поліцію.

9. Зазначає, що пояснення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на його переконання, спростовуються тим, що на вхідних дверях відсутні сліди їх віджиму, а іншим чином потрапити у будинок неможливо, зокрема через вікна, на чому наголошувала ОСОБА_2 , оскільки їх конструкцією передбачено замикання з середини на шпінгалет і такі вікна завжди зачинені при відсутності власників вдома.

10. Щодо передачі йому ключів від нового замка, вказує, що відповідна пропозиція надійшла йому вже після складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 . Більш того, він не потребує таких ключів, бо Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має повернути у двері старий замок після його ремонту від засмічення сторонніми предметами.

V. Досліджені докази.

11. На підтвердження вини Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення Суду надано такі докази, передбачені статтею 251 КУпАП, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні:

- протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2025 серії ВАД № 773808;

- рапорт старшого інспектора-чергового відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 08.10.2025, яким підтверджується виклик працівників поліції за заявою ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 17.09.2025 і 08.10.2025 відповідно, якими підтверджується, що ОСОБА_2 змінила замок від вхідних дверей до будинку. Згідно з поясненнями ОСОБА_2 причиною було те, що такий замок зламався, а чоловіка вона не повідомила, оскільки він не проживає з нею та не цікавиться життям їхньої дитини.

12. Також опитаними у судовому засіданні поліцейським офіцером громади ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, капітаном поліції Ковальовим М.М., яким було складено протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2025 серії ВАД № 773808, вказано, що після отримання на доопрацювання матеріалів за викликом потерпілого ОСОБА_1 на лінію 102 щодо заміни ОСОБА_2 замків у вхідних дверях їх будинку, ним 08.10.2025 відібрані пояснення від Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за змістом яких встановлено, що будинок належить потерпілому ОСОБА_1 , однак останній зібрав свої речі і пішов жити до матері. Від неї він трубку не бере і спілкуватися з нею не хоче, у зв`язку з чим вона не має змоги передати ключі від нового замка вхідних дверей.

Під час відібрання пояснень та складання відповідного протоколу поняті не залучалися, відеофіксація не проводилася, усі зібрані матеріали по справі були надані Суду для оцінки.

VІ. Оцінка Суду.

13. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись виключно законом і правосвідомістю Суд наголошує на тому, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в діях (бездіяльності) такої особи складу та події адміністративного правопорушення.

14. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

15. При цьому пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також Конвенція), ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

16. У згаданому контексті слід відмітити, що поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (Блохін проти Росії (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення кримінального характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке обвинувачення.

17. Зокрема, у § 49 справи Озтюрк проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.

18. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.

19. Підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти обвинувачення зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Пелісьє та Сассі проти Франції (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; Камасінський проти Австрії (Kamasinski v. Austria), § 79).

20. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про причину обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про характер обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Матточча проти Італії (Mattoccia v. Italy), § 59; Пенев проти Болгарії (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42).

21. Відповідно, враховуючи суворість покарання за вчинення домашнього насильства згідно з положеннями КУпАП, яке є цілком співмірним з відповідними видами кримінальних покарань, зокрема у виді штрафу, Суд робить висновок, що стаття 6 Конвенції у її кримінально-правовому аспекті є цілком застосовною для розгляду подібних справ.

22. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд зазначає, що частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

23. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству від 07.12.2017 № 2229-VIII (далі також Закон № 2229-VIII) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

24. Пунктом 4 статті 1 вказаного Закону передбачено, що економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

25. Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

26. При цьому Суд наголошує, що відповідно до загальних уявлень про насильство, як протиправне діяння, відносять застосування кривдником силових методів, або психологічного тиску за допомогою погроз, свідомо спрямованих на слабких або тих, хто не може чинити опір. Тобто, будь-яке застосування сили щодо беззахисних.

27. До ознак домашнього насильства можна віднести умисність (з наміром досягнення бажаного результату), спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, а також значну перевагу сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

28. Водночас для конфлікту як способу взаємодії характерним є його нерегулярність та випадковість (відсутність злого умислу), баланс (рівність) сил між його учасниками, владний баланс (симетричні відносини), що характеризується здатністю кожної зі сторін однаково впливати на процес конфлікту, відносна рівність фізичних сил, соціально-психологічної адаптованості, соціального статусу, стану здоров`я, ментального розвитку тощо, а також у фінальній стадії його розвитку спостерігається розкаяння сторін конфлікту та спрямованість зусиль сторін такого конфлікту на його вирішення.

29. Відповідно, саме на уповноважений підрозділ органу Національної поліції України, який наділений владними повноваженнями щодо складання протоколу за статтею 173-2 КУпАП, з урахуванням, в тому числі, й факторів небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильств, затвердженого спільним наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2019 № 369/180, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02.04.2019 за № 333/33304, покладено обов`язок з відмежування домашнього насильства від інших конфліктних ситуацій, які можуть виникати у сімейному житті фізичних осіб.

30. Водночас, встановлені фактичні обставини цієї справи, з урахуванням пояснень, наданих її учасниками, на думку Суду переконливо свідчать про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують неприязні стосунки як між колишнім подружжям та між ними наявний саме приватно-правовий спір щодо порядку користування нерухомим майном.

31. Підсумовуючи зазначене вище, Суд враховує, що у відповідності до статті 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

32. У справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа Коробов проти України, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18.01.1978 у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), § 161).

33. Відповідно, зважаючи на встановлені фактичні обставини, Суд доходить висновку, що у діях Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь економічного характеру (позбавлення житла), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

34. Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки, зокрема перекваліфіковувати діяння чи іншим чином змінювати обвинувачення.

35. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

36. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

37. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 173-2, 247, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя

Бахмацького районного суду Сороколіт Євген Миколайович