Провадження № 3/219/3900/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Конопленко О.С.

за участю секретаря судового засідання Денисенко С.М.

прокурора Баклана В.В.

захисника Єременка Ю.П.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності за матеріалами, що надійшли з УСР в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Дніпропетровська, з вищою освітою, працюючого завідувачем поліклінічного відділення КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», заступником голови позаштатної ВЛК, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 976 від 10 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , будучи заступником голови позаштатної ВЛК, перебуваючи на посаді завідувача поліклінічного відділення КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», будучи відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, у порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно та без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, лише 08 жовтня 2025 року о 10 годині 54 хвилини, тобто з порушенням встановленого законодавством строку для подачі такої декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 975 від 10 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , будучи заступником голови позаштатної ВЛК, перебуваючи на посаді завідувача поліклінічного відділення КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», будучи відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, у порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно та без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік, лише 08 жовтня 2025 року об 11 годині 00 хвилин, тобто з порушенням встановленого законодавством строку для подачі такої декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою суду від 02 грудня 2025 року справа № 201/13072/25, провадження № 3/201/3902/2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП об`єднано зі справою № 201/13074/25 провадження № 3/201/3903/2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, присвоєно єдиний номер справи № 201/13072/25, провадження № 3/201/3902/2025.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що він дійсно обіймає посаду завідувача поліклінічного відділення КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», наприкінці 2022 року згідно наказу МОЗ на базі вказаного лікувального закладу було створено військово-лікарську комісію, до складу якої він увійшов. Проте, вказана ВЛК не може виконувати свої функції, оскільки їх лікувальний заклад спеціалізується виключно з питань офтальмології, тобто проводити повноцінні медичні огляди ВЛК в такому закладі не може. Відповідно він вважає, що не є суб`єктом декларування, оскільки фактично не виконував повноваження члена ВЛК. Крім того, пояснив, що не пам`ятає коли саме його ознайомили з розпорядженням про необхідність подати декларацію, можливо він і підписав розпорядження про те що ознайомлений з необхідністю декларування, але не пам`ятає коли і як. Умислу уникати фінансового моніторингу він не мав, оскільки вважав, що створення ВЛК, до складу якої його включили було формальним, жодних рішень члени вказаної комісії не приймали, у зв`язку з чим просив закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник Єременко Ю.П. надав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, яке підтримав в судовому засіданні. На думку сторони захисту ОСОБА_1 не є суб`єктом декларування, оскільки не виконував фактично свої повноваження як член ВЛК. Так, статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції» чітко визначено, що суб`єктами декларування є особи, які здійснюють функції держави або місцевого самоврядування, тобто особи, які приймають рішення, мають владні повноваження, впливають на права громадян, здійснюють юридично значимі дії. Таким чином встановлено функціональний критерій суб`єктності особа є суб`єктом декларування лише тоді, коли фактично здійснює владні організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції. Закон України «Про запобігання корупції» не говорить про «призначення», він говорить про «виконання». Норма ст.. 172-6 КУпАП є банкетною і для визначення кола її суб`єктів слід звертатись до Закону України «Про запобігання корупції», застосування ст.. 172-6 КУпАП можливе виключено щодо осіб, визначених у пунктах 1 та 2 частини першої статті 3 вказаного Закону, тобто таких, які здійснюють діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Якщо особа не входить до переліку суб`єктів, визначених Законом України «Про запобігання корупції», або не здійснює фактичних функцій держави чи місцевого самоврядування, вона не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.. 172-6 КУпАП. Сам по собі статус особи як члена позаштатної, постійно діючої військово-лікарської комісії не є автоматичним доказом виконання нею функцій держави чи місцевого самоврядування. Роз`яснення НАЗК, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, мають рекомендаційний характер і не є нормативно-правовими актами, не можуть створювати нові юридичні норми, обов`язки або відповідальність, оскільки це суперечить принципу законності та забороні підзаконним актам змінювати зміст закону. Проте, НАЗК своїми роз`ясненнями фактично розширило коло суб`єктів декларування, включивши до нього осіб, які формально входять до складу ВЛК, але не здійснюють жодних функцій держави. Показовою є позиція самого НАЗК у роз`ясненні від 29 грудня 2018 року № 3225, де зазначено, що суб`єкт декларування, поновлений на роботі за рішенням суду, «за час вимушеного прогулу фактично не виконував функцій держави або місцевого самоврядування», тому не зобов`язаний подавати щорічну декларацію за цей період. Крім того, захисник наголошує, що ОСОБА_1 об`єктивно не міг усвідомлювати обов`язку подавати декларацію, не мав прямого умислу, відповідно відсутня і суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження.

Прокурор Баклан В.В. в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, наголосивши, що його вина доведена в повному обсязі доказами, долученими до протоколу та дослідженими судом, зокрема, підписом ОСОБА_1 про ознайомлення з розпорядженням про необхідність подати декларацію за 2024 рік. Твердження сторони захисту щодо відсутності обов`язку декларування в ОСОБА_1 оскільки він фактично не здійснював обов`язки члена ВЛК і відповідно не виконував функцій держави або місцевого самоврядування, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до роз`яснень НАЗК щодо порядку декларування членам ВЛК, МСЕК, ЛЛК та експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, розміщених на офіційному сайті НАЗК,

Заслухавши пояснення сторін. вивчивши матеріали справи про адміністративні правопорушення та клопотання захисника про закриття провадження, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суддя дійшла такого висновку.

Частина перша статті 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки ст.172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно приписів ч.1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7, ст. 245, 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного та повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення в точній відповідності з законом, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Суддя зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст.1 Закону корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.65-1 Закону за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

У даному випадку ОСОБА_1 належить до суб`єктів правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, згідно примітки до неї, оскільки його було включено до складу позаштатної військово-лікарської комісії з правами госпітальної ВЛК при Комунальному підприємстві «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» на підставі наказу № 02-05/55-1 від 22 грудня 2022 року з внесеними змінами відповідно до наказі № 02-05/49-1 від 01 вересня 2023 року та № 02-05/74-1 від 02 грудня 2024 року.

Відповідно до розпорядження в.о. генерального директора КП «ДОКОЛ» № 02-05/32-р від 20 березня 2025 року «Про організацію подання щорічних електронних декларацій працівниками КП «ДОКОЛ» за 2024 рік» діловода ОСОБА_2 зобов`язано ознайомити з листом МОЗ України № 28/8809/2-25 від 15 березня 2025 року працівників КП «ДОКОЛ» щодо обов`язкового подання щорічної електронної декларації під особистий підпис лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в КП «ДОКОЛ» згідно переліку, що додається (Додаток № 1), голову, його заступника, членів та секретаря позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії згідно складу, що додається (Додаток № 2). Згідно Додатку № 2 до вказаного розпорядження мається підпис голови позаштатної військово-лікарської комісії з правами госпітальної ВЛК на базі цивільного закладу охорони здоров`я завідувача поліклінічним відділенням ОСОБА_1 . Проте, у вказаному додатку відсутня дата ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним розпорядженням.

Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України № 28/8809/2-25 від 15 березня 2025 року Міністерство охорони здоров`я України нагадує, що 31 березня 2025 року закінчується кампанія з подання щорічних електронних декларацій за 2024 рік, до вказаної дати щорічні декларації повинні подати зокрема голови, їх заступники, члени та секретарі позаштатних постійно діючих військово-лікарських і лікарсько-льотних комісій. Відповідно до пункту 45-1 роз`яснення НАЗК від 13 листопада 2023 року № 4 (з урахуванням змін, внесених роз`ясненнями НАЗК від 28 січня 2025 року № 1) декларантами є всі особи, які входять (призначені/відряджені) до складу відповідних комісій / включені до Переліку лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд (Перелік лікарів), згідно з організаційно-розпорядчими документами, незалежно від фактичного виконання функцій голови/члена/секретаря комісії тощо, а також від строку перебування в складі відповідної комісії / у Переліку лікарів (у т.ч. які залучені до роботи на правах членів).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_1 08 жовтня 2025 року о 10 годині 54 хвилини подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особи за 2023 рік.

Крім того, з витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування Національного агентства з питань запобігання корупції вбачається, що ОСОБА_1 08 жовтня 2025 року об 11 годині 00 хвилини подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особи за 2024 рік.

02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 надано письмові пояснення начальникові УСР в Дніпропетровській області департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції, згідно яких він зазначив, що йому відомо про його обов`язок як голови ВЛК подавати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на лікарняному та за кордоном в період кампанії з декларування не перебував, зобов`язався подати декларацію після отримання інформації з банку.

Відповідно до довідки, виданої начальником відділу кадрів КП «ДОКОЛ» № 36 від 27 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 працює в КП «ДОКОЛ» на посаді завідувача поліклінічного відділення, лікаря-офтальмолога з 01 березня 2004 року. За період з 2023 року по 2024 рік надав консультації 8 852 пацієнтам, в тому числі військовозобов`язаним та призовникам.

Також ОСОБА_1 надано суду характеристику з місця роботи, відповідно до якої його трудовий стаж на посаді лікаря-офтальмолога розпочався з серпня 1988 року, має великий практичний досвід, обіймаючи посаду завідувача поліклінічного відділення, володіє усіма необхідними методами дослідження та лікування, ефективно застосовує професійні знання в практичній діяльності, надає консультації пацієнтам, забезпечує належний рівень підготовки кваліфікованих спеціалістів, більше 15 років очолює первинну профспілкову організацію КП «ДОКОЛ»

З урахуванням пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані у судовому засіданні, щодо доведення його обов`язку подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік та 2024 рік до завершення кампанії з декларування, а також за відсутності в матеріалах справи документальних підтверджень щодо письмового ознайомлення ОСОБА_1 із розпорядженням КП «ДОКОЛ» № 02-05/32-р від 20 березня 2025 року в строк до 31 березня 2025 року, та відсутності жодних доказів обізнаності ОСОБА_1 з необхідністю подати декларацію за 2023 рік до 31 березня 2024 року, це не визначає належної його обізнаності з даними обставинами у встановленому законом порядку, а відтак й можливості усвідомлення власного обов`язку подання до завершення вказаного строку щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік та за 2024 рік.

Вказане підтверджується тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які розпорядження про організацію подання щорічних електронних декларацій працівниками КП «ДОКОЛ» за 2023 рік, відсутні і інші докази щодо обізнаності ОСОБА_1 про необхідність декларування за 2023 рік.

Що стосується обізнаності ОСОБА_1 з необхідністю декларування за 2024 рік, на підтвердження чого до протоколу надано розпорядження КП «ДОКОЛ» № 02-05/32-р від 20 березня 2025 року «Про організацію подання щорічних електронних декларацій працівниками КП «ДОКОЛ» за 2024 рік» з Додатком № 2, де мається підпис ОСОБА_1 , то цей доказ не може бути взятий до уваги суду оскільки вказаний додаток не містить дати ознайомлення з вказаним розпорядженням, що може свідчити про формальний підхід до ознайомлення працівників з необхідністю декларування за 2024 рік.

Тому, подання 08 жовтня 2025 року ОСОБА_1 щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 календарний рік та за 2024 календарний рік у даному конкретному випадку хоча й вчинено з пропущенням визначеного законом строку її подання, проте на думку суду це пропущення зумовлене поважними причинами щодо несвоєчасного та неналежного інформування ОСОБА_1 у встановленому порядку щодо його відповідного обов`язку дотримання вимог антикорупційного законодавства, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, диспозиція якої передбачає серед решти обов`язковою умовою його вчинення несвоєчасне подання такої декларації саме без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню корупції» №1700-VII від 14.10.2014 року, «корупція» - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Цією ж нормою також визначено термін «корупційне правопорушення» - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи та своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 р. № 223-943/0/4-17 зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, слід врахувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларацій. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП імперативно визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Склад правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати діяння як конкретне правопорушення. Кожний склад правопорушення обов`язково складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу правопорушення, що виключає відповідальність особи за вчинене нею діяння.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері запобігання корупції, а безпосереднім - відносини у сфері здійснення антикорупційного фінансового контролю.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: за минулий рік.

Об`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП характеризується виключно виною у формі прямого умислу за інтелектуальною ознакою.

Інтелектуальна ознака прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та у передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони конкретного правопорушення, а й повне розуміння його суспільної небезпеки. Здебільшого наявність усвідомлення винним суспільної небезпеки свого діяння є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа не усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій чи бездіяльності, це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу на вчинення правопорушення.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні злочину винний усвідомлює зміст конкретних наслідків свого діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна суб`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання - це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Аналіз вищевикладеного, дає підстави дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, суб`єктивною стороною якого є наявність прямого умислу на несвоєчасне подання декларації без поважних причин.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП судом має бути встановлено за наслідками розгляду справи, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію за попередній період, у певний строк, проте усвідомлено без наявності на те поважних причин вирішила її не подавати і умисно не подала таку декларацію.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи та своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протоколи, складені відносно ОСОБА_1 , не містять будь-яких даних про форму вини, в даному випадку наявність прямого умислу, а матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши декларації пізніше мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Тому в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Викладене дає підстави для обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КпАП, а відповідно до ст. 62 Конституції усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, судом визначає відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, внаслідок відсутності вказаної ознаки його об`єктивної сторони, а саме несвоєчасного подання без поважних причин декларації суб`єктом декларування, у зв`язку з чим провадження в справі підлягає закриттю.

Вказана вище сукупність обставин визначає не доведення складу вказаного у протоколах від 10 жовтня 2025 року адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 24, 212-3, 247, 276-280, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Суддя О.С. Конопленко