Номер провадження 33/816/1328/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/10579/25 за апеляційною скаргою представника потерпілої МАХОВИКА Р. В. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.10.2025, якою провадження в справі за ст. 124 КУпАП відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілої ОСОБА_2 ,

представника потерпілої адвоката Маховика Р. В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Бровка Р. М.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат МАХОВИК Р. В. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді та прийняти нову постанову, якою визнати винуватим ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП та накласти на нього стягнення, оскільки в протоколі не зазначені відомості про ОСОБА_2 як потерпілу, справи розглянута без неї та її належного повідомлення про судовий розгляд, суддею не надано належної оцінки наявним у справі доказам, які підтверджують вину ОСОБА_3 .

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.10.2025 провадження в справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 451943 від 12.09.2025, водій ОСОБА_3 12.09.2025 о 17:47 год. у м. Суми по вул. Борова, 47, керуючи т/з ЗАЗ TF698K, д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись другорядною дорогою не надав дорогу т/з Daewoo Nexia, д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась на перехресті по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 16.11 ПДР.

Розглянувши вказаний протокол, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази порушення ОСОБА_3 п. 16.11 ПДР, що перебувало б в причинному зв`язку з подією ДТП.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи, що потерпіла не була повідомлена про час та місце розгляду справи, копію постанови отримала 05.11.2025, а апеляційна скарга подана її представником 14.11.2025, тому строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи потерпілої ОСОБА_2 та її представника Маховика Р. В., які підтримали апеляційну скаргу, доводи ОСОБА_3 та його захисника Бровка Р. М., які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

За змістом приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 451943 від 12.09.2025, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні достатні докази порушення ОСОБА_3 п. 16.11 ПДР, що перебувало б в причинному зв`язку з подією ДТП.

Однак зазначені висновки судді суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251, ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Ухвалення суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. ЄСПЛ неодноразово вказував, що «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

З огляду на викладене, суддею суду першої інстанції не надана належна правова оцінка усім наявним в справі доказам (як окремо кожному доказу, так і в їх сукупності), а рішення про відсутність складу правопорушення умотивовано тим, що суду не було надано належних і достатніх доказів наявності в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто, що наявні у справі докази не дають можливості встановити в діях останньої порушення п. 16.11 ПДР.

У той же час, всупереч висновкам судді суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_3 12.09.2025 о 17:47 год. у м. Суми по вул. Борова, 47, керуючи т/з ЗАЗ TF698K, д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись другорядною дорогою не надав дорогу т/з Daewoo Nexia, д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась на перехресті по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 16.11 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема: схемою наслідків ДТП, якою зафіксовано дані щодо місця пригоди на перехресті вул. Борова та вул. М. Сумцова, положення транспортних засобів із відповідними замірами, пошкодження транспортних засобів, дорожні знаки тощо; фотографіями з місця ДТП; показаннями потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона рухалася по головній дорозі та повертала ліворуч з вул. Борова на вул. М. Сумцова (з головної дороги на головну). В цей момент т/з Daewoo Nexia, д. н. з. НОМЕР_2 , який рухався з головної дороги на другорядну, зіткнувся з її автомобілем.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі поліцейського є посилання на порушення водієм ОСОБА_3 вимог 16.11 ПДР, згідно яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Аналіз наведених вище доказів та фактичні обставини справи дозволяють зробити висновок, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, при виїзді на другорядну дорогу не дав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого відбулося їх зіткнення.

Що стосується заперечень сторони захисту про те, що ОСОБА_2 не може мати статусу потерпілої в цій справі через те, що вона не є власником транспортного засобу, то вони є необгрунтованими, оскільки згідно ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, а відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 14.12.2021 у справі № 147/66/17) факт правомірності володіння особою т/з є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п. 2.2 ПДР, яким передбачено, що власник т/з може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей т/з.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 керувала т/з Daewoo Nexia, д. н. з. НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з переданого їй власником, тобто правомірно володіла цим т/з, тому згідно ст. 269 КУпАП вона є потерпілою у справі, так як їй завдано майнової шкоди.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_3 порушення п. 16.11. ПДР через те, що він помітив т/з під керуванням потерпілої та вжив заходів для екстреного гальмування, чим виконав вимоги п. 16.11 ПДР, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Обов`язок дотримання водіями п. 16.11. ПДР передбачає: 1) оцінку траєкторії руху інших транспортних засобів та можливих ризиків; 2) визначення безпечного моменту для початку руху; 3) забезпечення безпечного перетину перехрестя без створення перешкод іншим учасникам руху; 4) своєчасне надання переваги транспортним засобам, які рухаються по головній дорозі, або пішоходам, які мають право на перехід.

Наближаючись до перехрестя ОСОБА_3 завчасно повинен був оцінити дорожню обстановку, зокрема на предмет наявності інших транспортних засобів, у тому числі тих, які рухаються по головній дорозі, і тільки після цього, переконавшись у безпечності свого маневру, розпочати рух, надавши за необхідності перевагу іншим учасникам руху.

Однак вказаних правил ОСОБА_3 не дотримався, в результаті чого при наближенні до перехрестя, у момент виявлення ним т/з під керуванням потерпілої, ОСОБА_3 вдався до екстреного гальмування, що є наслідком саме неналежної оцінки дорожньої обстановки, а не проявом дотримання ПДР.

Такі дії ОСОБА_3 об`єктивно вказують на те, що він, маючи намір продовжити рух прямо, своєчасно не вжив заходів, спрямованих не безпечний проїзд перехрестя та надання дороги автомобілю, який рухався по головній дорозі праворуч від нього.

Також не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_3 рухався по головній дорозі та в момент зіткнення не перебував на перехресті.

Зокрема, зі схеми місця ДТП вбачається, що відстань між гальмівним шляхом лівої сторони т/з ЗАЗ TF698K до краю проїзної частини зі сторони руху цього автомобіля складає 3,95 м, у той час загальна ширина проїзної частини становить 7,6 м (по 3,8 м на кожну смугу руху). З цього слідує, що при наближенні до перехрестя ОСОБА_3 частково рухався із заїздом на смугу зустрічного руху, створюючи небезпеку для транспортних засобів, які по ній рухалися, а при виявленні т/з, якому він повинен був дати дорогу, ОСОБА_3 застосував екстрене гальмування, проте такі дії не запобігли ДТП.

Крім того, суттєвим є те, що вказаними діями по ненаданню переваги в русі саме т/з під керуванням ОСОБА_3 здійснив зіткнення з т/з під керуванням потерпілої. При цьому зіткнення відбулося ще до того, як потерпіла завершила поворот ліворуч з головної дороги, хоча за змістом п. 16.11 ПДР ОСОБА_3 зобов`язаний був надати їй дорогу до закінчення нею цього маневру в будь-якому випадку.

Таким чином, неналежна оцінка дорожньої обстановки та несвоєчасне реагування призвели до незабезпечення ОСОБА_3 безпечного проїзду перехрестя шляхом ненадання переваги в русі іншому учаснику ДТП.

Доводи сторони захисту про те, що ДТП сталася внаслідок недотримання водієм т/з Daewoo Nexia вимог п. 10.5 ПДР, є необґрунтованими. Надання оцінки діям водія ОСОБА_2 у контексті встановлення причинного зв`язку виходило б за межі предмета даного судового розгляду та порушувало б її права, оскільки суд розглядає виключно протокол, складений щодо ОСОБА_3 за порушення п. 16.11 ПДР. Відповідно, і правові висновки мають стосуватися лише його дій.

Апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, а вказаний вище протокол містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона), конкретний пункт ПДР п. 16.11 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за недотримання ПДР ст. 124 КУпАП.

Одночасно необхідно зауважити, що відповідно ЗУ «Про дорожній рух» Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

Зміст об`єктивної сторони правопорушення в протоколі і посилання на п. 16.11 ПДР є достатнім для правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, яка, як було наведено вище, встановлює адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР. При цьому апеляційний суд наголошує, що саме водій ОСОБА_3 здійснював рух у напрямку другорядної дороги і саме на нього покладався обов`язок дати дорогу, тому дотримання ним як водієм т/з усіх імперативних приписів п. 16.11 ПДР унеможливило б у даній конкретній дорожній ситуації зіткнення т/з та їх пошкодження, тобто ДТП, що і свідчить про правильність й достатність кваліфікації його дій за вказаним пунктом ПДР.

Апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, поза розумним сумнівом.

Крім того, підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про порушення суддею суду першої інстанції норми процесуального права, оскільки відповідно ст. 277-2 КУпАП, повістка, особі яка бере участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні в справі, повідомляються про день розгляду справи в той же строк, а згідно п. 3 ст. 278 цього Кодексу суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду. При цьому до кола вказаних осіб, крім осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності (ст. 268 КУпАП), відносяться також і потерпілі особи (ст. 269 КУпАП) та їх представники (ст. 270 КУпАП), а також інші визначені главою 21 КУпАП.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Однак вказані вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення потерпілої про час та місце судового розгляду, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення та призвело до істотного порушення її особистих прав і законних інтересів, оскільки розгляд протоколу про адміністративне правопорушення відбувся без направлення судової повістки потерпілій, що завадило судді ухвалити законне, обгрунтоване та вмотивоване судове рішення, і також є підставою для скасування постанови.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову судді суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норми матеріального права і порушенням норм процесуального права та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню

При накладенні стягнення на ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції відповідно ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та, виходячи з наявності альтернативних стягнень у санкції ст. 124 КУпАП, приходить до висновку, що для виховання ОСОБА_3 і запобіганню вчинення ним нових правопорушень на нього має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, на підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити представнику потерпілої МАХОВИКУ Р. В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.10.2025.

Апеляційну скаргу представника потерпілої МАХОВИКА Р. В. задовольнити.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.10.2025 відносно ОСОБА_1 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням суддею суду першої інстанції норми матеріального права і порушенням норм процесуального права та ухвалити нову постанову.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

На підставі ч. 1 ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу в установлений строк постанову надіслати для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови стягнути:

- подвійний розмір штрафу, визначений ст. 124 КУпАП і зазначений у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов