Справа № 308/863/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Гецко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-18 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Гецко М.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до протоколу - у період з 23 год. 30 хв. 16 грудня 2024 року по 11 год. 30 хв. 17 грудня 2024 року старший сержант ОСОБА_1 виконував наказ на охорону Державного кордону в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» спільно із солдатом ОСОБА_2 на напрямку 239 - 241 прикордонних знаків вздовж інженерних споруд та загороджень (близько 1500 метрів до н.п. Гута) та порушив правила несення прикордонної служби, що виразилося у не здійснюванні патрулювання ділянки, що охороняється, протягом трьох годин, неефективному проведенні спеціальних заходів з пошуку правопорушників, що призвело до незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку 17.12.2024 трьома громадянами України. Дії сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України; абзацу 3 підпункту 14 пункту 5 розділу II інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1391/27836, кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Гецко М.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що наявні у справі докази є неналежними, сумнівними та не є достатніми для встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП гр. ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, всупереч ст. 251, 252 КУпАП з достатньою повнотою не дослідив та не перевірив докази у справі, що призвело до помилкових висновків в їх оцінці на предмет допустимості та достовірності, як доказів у справі та необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Стаття 9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень ст. 6 Конвенції, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» рішення від 15.05.2008 року, справа «Озтюрк проти Німеччини» рішення від 21.02.1984 року, «Маліге проти Франції» рішення від 23.09.1998 року, «Гурепко проти України» від 08.04.2010 року).

Частиною 2 ст. 172-18 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, в умовах особливого періоду.

Стаття 172-18 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-18 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні постановленого їй у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП обґрунтований всебічним, повним і об`єктивним дослідженням всіх обставин справи та наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №327095 від 06.01.2025, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 №54-АГ від 06.01.2025 «Про результати службового розслідування» та іншими матеріалами справи.

Втім суд першої інстанції взагалі не звернув увагу щодо відсутності доказів, про правила несення прикордонної служби. Тобто, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , не здійснював патрулювання ділянки, що охороняється, протягом трьох годин, а також неефективного проведення спеціальних заходів з пошуку правопорушників. Оскільки у матеріалах службового розслідування на сторінці 3, міститься тільки інформація про пояснення начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) старшого лейтенанта ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . І саме виключно на підставі вказаних пояснень, було зроблено висновок, що в період з 02.30 по 05.30 17.12.2024, ОСОБА_1 як старший п/н «ПП» організував службу на одному місці, на напрямку 241 прикордонного знаку, та не здійснював патрулювання ділянки у відповідності.

На момент вказаного порушення державного кордону він разом з солдатом ОСОБА_5 , знаходились на напрямку 241 прикордонного знаку на відстані близько 600 метрів від місця подолання загороджувального паркану правопорушниками.

Вищевказані обставини також підтверджені солдатом ОСОБА_5 у наданих його письмових поясненнях.

Натомість старший лейтенант ОСОБА_6 у своїх поясненнях (які не мають дати їх відібрання), що додані до матеріалів справи, стверджує, що нібито під час повторного перегляду запису із камер відеоспостереження, які розташовані вздовж інженерних споруд та загороджень і контролюють фіксацію подолання загороджувального паркану правопорушниками, нібито було встановлено, що прикордонний наряд «Прикордонний патруль» на чолі з старшим сержантом ОСОБА_7 та солдатом ОСОБА_8 в період з 02.00 по 05.30 прикордонний наряд прикордонний патруль організовував службу на одному місці, на напрямку 241 прикордонного знаку, та нібито не здійснював патрулювання ділянки відповідальності, що виразилось нібито в неналежному виконанні дій, що забезпечують належну охорону державного кордону.

Проте у матеріалах справи не міститься жодного відеозапису із камер відеоспостереження на які посилається старший лейтенант ОСОБА_9 .

Крім того, матеріали результатів службового розслідування на підставі яких суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення також не містять відомості про те, що начальник НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_10 в ході проведення вказаного службового розслідування особисто перевіряв вищевказаний відеозапис із камер відеоспостереження.

Більше того, у самому протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№327095 від 06.01.2025 відсутня будь яка інформація щодо посилання на відеозапис із камер відеоспостереження як на доказ нібито протиправних дій ОСОБА_1 .

А тому виключно один протокол про адміністративне правопорушення серп серії ЗхРУ№327096 від 06.01.2025року, без відеозапису події де б чітко проглядався факт саме не здійснюванні патрулювання ділянки, що охороняється, протягом трьох годин, та неефективному проведенні спеціальних заходів з пошуку правопорушників з ОСОБА_7 , не може бути достатнім доказом на підтвердження факту нібито порушень вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України; абзацу 3 підпункту 14 пункту 5 розділу 11 інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України.

Таким чином для підтвердження вищевказаних порушення працівники прикордонної служби мають надати, зокрема відеозапис події. Тому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Окрім того, у матеріалах справи які досліджувались судом першої інстанції відсутні будь які інші докази, щоб підтверджували б факт саме не здійснюванні патрулювання ділянки, що охороняється, протягом трьох годин, та неефективному проведенні спеціальних заходів з пошуку правопорушників з боку ОСОБА_7 .

А саме рапорт старшого зміни ОСОБА_11 який вів спостереження за екранами відеокамер у вищевказаний період, а також рапорту (акту) складом комісії, яка переглядала вищевказані відеозаписи. Більше того, як випливає з матеріалів службового розслідування (сторінки 4) спрацювання відеокамер не зафіксовано, камери працювали в штатному режимі патрулювання. Дані обставини підтверджені переглянутими складом комісії відеозаписами з відеокамери в приміщенні центру управління службою вніс «Гута» (тип В).

Втім суд першої інстанції взагалі не звернув увагу на те, що у матеріалах відсутні рапорт старшого зміни ОСОБА_11 , а також а також рапорт (акт) складом комісії, яка переглядала вищевказані відеозаписи, які за своїм правовим змістом є службовим документом, якими службові особи прикордонної служби інформують начальника, про виявлені порушення, а саме наявність факту не здійснюванні патрулювання ділянки, що охороняється, протягом трьох годин, та неефективному проведенні спеціальних заходів з пошуку правопорушників з боку мого клієнта. Більше того, будь якого відео доказу фіксації факту саме не здійснюванні патрулювання ділянки, що охороняється, суду не надано.

Також, як вбачається з матеріалів службового розслідування, під час повторного перегляду запису із камер відеоспостереження в період з 05.00 до 08.00 17.12.2024 заступником начальника вніс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з персоналу лейтенантом ОСОБА_12 на камері №89, яка розташована на напрямку 241 прикордонного знаку (500 метрів в сторону 240 прикордонного знаку), о 07.13 17.12.2024 було зафіксовано підхід до загороджувального паркану 3-ма особами (на відстані близько 3-х метрів від відеокамери). При цьому спрацювання відеокамери не відбулось, подолання паркану на камері відеоспостереження не зафіксовано, подолання загороджувального паркану відбулось під вищевказаною відеокамерою.

Також зазначається, що з 20.00 16.12.2024 на камерах відеоспостереження №79-123 відслідковування було ускладнене у зв`язку з погіршенням погонних умов (туман) та нестабільністю роботи камер відеоспостереження моніторів № 7, 8. 9.

Як вбачається з вищевказаної інформації, жодного спрацювання камер відеоспостереження на охоронюваних ділянках не відбулося. Жодного інформування з боку старшого зміни ОСОБА_13 також не було. Більше того, як випливає з матеріалів вищевказаного службового розслідування, начальник НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_10 за матеріалами службового розслідування робить висновок, що затримання осіб могло би відбутись за наявності випереджувальної інформації про можливу підготовку до здійснення протиправної діяльності та якісної організації служби п/н «ПП» на напрямку 241-239 прикордонних знаків по ІСтаЗ.

Тобто є безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що не здійснювання патрулювання ділянки, що охороняється, протягом трьох годин, нібито неефективному проведенні спеціальних заходів з пошуку правопорушників, з боку саме ОСОБА_1 , саме і призвело до незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку 17.12.2024 трьома громадянами України.

Згідно 11 глави 2 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів з Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1391/27836, прикордонним нарядам забороняється в тому числі залишати ділянку, що охороняється (місце несення служби), або переміщуватись на іншу до зміни чи закінчення терміну несення служби, а також змінювати маршрут руху, крім випадків, передбачених пунктом 10 глави 2 цього розділу.

Проте матеріали справи не містять такої інформації.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 цього Кодексу, так як у ньому не наведено таких відомостей, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 будь-яких положень нормативно-правових актів, що давали б підстави для притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Апеляційний суд на підтвердження свого висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18КУпАП, зазначає про те, що матеріали справи не містять жодних підтверджуючих доказів, що ОСОБА_1 не ніс службу відповідно до отриманого наказу, та непослідовно переміщувався від одного місця несення служби до іншого та не здійснював спостереження та прослуховування на місці ймовірного руху правопорушників.

За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження винних дій ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Обставини, що підтверджуються показаннями (письмовими поясненнями) посадових осіб, що порушили провадження у справі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що протокол та покладені в основу постанови суду першої інстанції докази в своїй сукупності з наведених вище підстав не є належними, допустимим та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За вказаних обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гецко М.М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-18 КУпАП скасувати.

Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага