Миколаївський апеляційний суд
Провадження № 33/812/525/25 Головуючий суду І інстанції
суддя Лопіна О.О.,
Категорія: ч. 1 ст. 164 КУпАП Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2025 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Кушнікової К. Е. А.

особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянула, клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2025 року, ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Одночасно заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції зазначивши, що строк пропустив з поважних причин.

Зазначає, що не був повідомлений про розгляд справи відносно нього, копію постанови не отримував. Про винесену постанову дізнався 11.11.2025 р. із застосунку ДІЯ, в якому отримав повідомлення про відкриття виконавчого провадження. В подальшому звернувся за юридичною допомогою, та 15.11.2025 р. подав апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , була винесена судом 23.07.2025 р., судовий розгляд у даному проваджені, відбувався без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, про призначення справи до розгляду ОСОБА_1 було повідомлено завчасно та належним чином. Копію оскаржуваної постанови судом було направлено 23.07.2025 р. на поштову адресу за місцем проживання ОСОБА_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення копія постанови отримана 17.09.2025 р.

Згідно штампу вхідної кореспонденції Миколаївського районного суду Миколаївської області, апеляційна скарга на вищевказану постанову надійшла до суду 21.11.2025 р., та відповідно до Реєстру поштового відправлення прийнята на пошту 15.11.2025 р. Тобто, апеляційна скарга подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 із значним пропуском десятиденного строку на оскарження постанови суду, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Разом з тим, апелянтом не надано апеляційному суду будь яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Посилання апелянта, на те, що він не був повідомлений про розгляд справи відносно нього та не отримував копію постанови, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.

Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини, «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 р. в п. 53 якого зазначено, що «… право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмежуванням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави…», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 р. у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

При прийнятті рішення про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами та те, що пропущений строк на апеляційне оскарження є значним. Апелянтом не наведено доводів, які ґрунтуються на вимогах закону про поважність причин пропуску строку і не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення. Також апеляційний суд враховує, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Таким чином, апелянтом не надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.

Керуючись ст. 289, 294 КУпАП,

постановила:

відмовити в задоволенні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2025 року.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва