П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла із НОМЕР_1 прикордонного загону ЗхРУ ДПС України, за протоколом про адміністративне правопорушення складеного старшим інспектором прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 204-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення сері ЗхРУ№ 012357Е від 18 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення 18.11.2025 о 16:55, був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом, на відстані 5000 метрів до державного кордону, на напрямку 309 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, в пішому порядку поза пунктом пропуску. Своїми діями порушив вимоги сіп. 9 та ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 ч. 1 КУпАП.

Від ОСОБА_2 03.12.2025 надійшла заява в якій він вказує що не визнає вину у інкримінованому йому правопорушенні. Вказує на те, що не зрозуміло в чому його звинувачують. Вказує на те, що військові зупинили його на вокзалі. При цьому він пояснив їм причини прибуття в м. Ужгород, а саме те, що він був записаний на прийом, планова консультація в приватній клініці Шкіряка. На підтвердження чого ним було подано докази. Медичну допомогу у клініці отримує із вересня місяця. ОСОБА_2 , вказує на те, що жодного наміру на перетин кордону у нього не було, до пункту пропуску він перебував далеко (на вокзалі). Окрім того, ОСОБА_2 , просив розгул справи поводити без його участі, так як йому важко і далеко добиратися.

Також матеріали справи місять його заяву про розгляд справи без його участі.

У зв`язку із наведеним вважаю за можливе проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 204-1 КУпАП, передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення сері ЗхРУ№ 012357Е від 18 листопада 2025 року, у вину ОСОБА_2 , ставиться те, що він вчинив адміністративне правопорушення 18.11.2025 о 16:55, був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом, на відстані 5000 метрів до державного кордону, на напрямку 309 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, в пішому порядку поза пунктом пропуску. Своїми діями порушив вимоги сіп. 9 та ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991року., тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 ч. 1 КУпАП.

Разом із тим, ні у протоколі про адміністративне правопорушення та про адміністративне затримання та у рапорті не вказано на конкретні дії вчинені ОСОБА_2 , що свідчили б про наявність у його діях складу інкримінованого йому правопорушення.

Так, вказана особа, згідно матеріалів справи була виявлена та затримана за 5000 м. до ДКУ, яким чином було встановлено, що він прямував саме до кордону та мав на меті незаконного перетнути ДКУ поза межами пропуску, з наявних у матеріалах справами доказах не зрозуміло.

Окрім того, згідно заяви від 03.12.2025 він вказує що не мав наміру на перетин кодону, та що прибув до м. Ужгород, на планову консультацію в приватну клініку Шкіряка на планову консультацію. При цьому до заяви додано докази на підтвердження вказаного.

Разом із тим, жодних доказів на підтвердження наведеного в рапорті молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії 3-ї групи інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого солдата ОСОБА_3 , про те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та побоюючись отримати повістку від співробітників ТЦК і бути призваним на військову службу по мобілізації, громадянин вирішив виїхати на територію Європейського Союзу, усвідомлюючи те, що під час дії правового режиму воєнного стану виїхати у встановленому законодавством порядку не може, оскільки немає підстав, вирішив перетнути державний кордон незаконно, з метою реалізації своїх намірів почав аналізувати інформацію в мережі інтернет та різних телеграм каналах щодо можливості незаконно перетнути державний кордон України та підібрав відповідний маршрут руху, під час реалізації свого наміру був виявлений та затриманий прикордонним нарядом.

Суд вважає, що жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення за яким складено протокол не містять. Відсутні відео-, фото- з місця його затримання. У протоколах та рапорті працівника ДПСУ не зазначено які саме дії, з огляду на відстань та обставини його затримання свідчать про наявність у нього наміру незаконно перетнути ДКУ поза межами пункту пропуску.

Згідно ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Сам факт перебування особи за 5000 м. до державного кордону не може свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП. Адже протокол не містить доказів на підтвердження того, що ним вчинялися спроби на незаконний перетин кордону.

Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів, які б переконливо свідчили про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інше.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_2 , за ч. 1 ст.204-1 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Отже, враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_2 , є недоведеною та не встановленою, відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суддя вважає, що у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.9, 10, 172-15, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 204-1 Кодексу України закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош