Житомирський апеляційний суд
Справа №291/422/25 Головуючий у 1-й інст. Гарбарук І. М.
Номер провадження №33/4805/999/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Пащенка Петра Миколайовича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 03 липня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ружинського районного суду Житомирської області від 03 липня 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, водій ОСОБА_1 11 квітня 2025 року о 19:16 год у с. Бистріївка по вул. Рибачківського керував транспортним засобом ВАЗ 21124 н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Пащенко П.М. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що працівниками поліції не надано належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 ПДР чи інших нормативно-правових актів, які б давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу. Вважає, що після чергового пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , вбачаючи, що нічого не відбувається відмовився, а тому дії працівників поліції слід розцінити як бажання притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, тобто як провокаційні.

ОСОБА_1 та його захиснику - адвокату Пащенку П.М., надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання останні у судове засідання до суду апеляційної інстанції вкотре не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. В телефонному режимі адвокат повідомив про неможливість приєднатися до відеоконференцзв`язку, проте не заперечує щодо розгляду справи за їх відсутності.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 11.04.2025 убачається, що 11 квітня 2025 року о 19:16 год у с. Бистріївка по вул. Рибачківського водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21124 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4478987 від 11.04.2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП; рапорті інспектора СРПП відділу поліцейської діяльності №2 Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції О.Сікорського, з якого вбачається, що під час несення служби о 19:16 11.04.2025 в с.Бистріївка по вул.Рибачківського виявлено т/з ВАЗ 21124 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який під час руху на транспортному засобі обладнаному засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки чим порушив вимоги п.а. 2.3.в ПДР України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинено ТЗ, водію роз`яснено причину зупинки, зачитані права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Ним було розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та за результатами розгляду винесено постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Копія вручена на місці. Під час розгляду справи у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. В подальшому останньому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, на що водій відмовився. Копія протоколу вручена на місці. Від керування транспортним засобом водія відсторонено у порядку ст. 266 КУпАП; наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що працівниками поліції не надано належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 ПДР чи інших нормативно-правових актів, які б давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

З наявних в матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції убачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб ВАЗ 21124 н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме водій не був пристебнутий ременем безпеки. На запитання працівника поліції «Чому порушуєте ПДР, не користуєтесь ременем?», ОСОБА_1 відповів: «Бо в селі, я ж по-маленьку їхав, я вибачаюся».

Вказаний факт підтверджується і постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4478987 від 11.04.2025, за якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 КУпАП (а.с. 8), за що особисто поставив підпис, тобто визнав, що керував вказаним транспортним засобом та не був пристебнутим ременем безпеки.

Тобто, уповноваженими особами зупинено транспортний засіб на підставі вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» за порушення ПДР, а тому доводи в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Твердження захисника про те, що після чергового пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , убачаючи, що нічого не відбувається відмовився, а тому дії працівників поліції слід розцінити як бажання притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, тобто як провокаційні, не є слушними, оскільки як убачається із відеозапису під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, на запитання працівників поліції «Чи вживали алкогольні напої?», ОСОБА_1 відповів: «Пива випив, я не брешу» та в подальшому доповнив «та вино». Працівник поліції неодноразово пропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння чи на місці зупинки, на що в результаті водій ОСОБА_1 відповів: «Та, де я пройду, трохи випив», «Я не готовий», «Ні». Також, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, останній також відмовився. Разом з тим, були роз`яснені наслідки, що настануть у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому доводи скарги в частині щодо дії працівників поліції як бажання притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, тобто як провокаційні судом не приймаються, як не підтверджені доказами.

Разом з тим, кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство, натомість ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину; злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

З переглянутого відеозапису судом не встановлено обставин, які б свідчили, що поліцейські своїми активними діями спонукали або примусили ОСОБА_1 вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП. З урахуванням наведеного, судом першої інстанції надано належну оцінку факту не безперервності відеозапису на предмет його належності та достатності для встановлення обставин справи. Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд надав їм правильну, повну та неупереджену оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пащенка Петра Миколайовича, в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 03 липня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь