ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 р. Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Янжула О.С., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла від відділення поліції № 1 Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, непрацюючого,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №503127 від 04.11.2025 року, складеного інспектором ВП №1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області л-нтом поліції Есен Я.А., 04.11.2025 року близько о 13.55 год. в м. Марганець по вул. Незалежності гр. ОСОБА_1 , керував Т/З ВАЗ 21013 д.н.з НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, яке не отримував та не навчався. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1.а ПДР- України, про що працівниками поліції було складено протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП України.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до суду неодноразово не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином про, що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Заяв чи клопотань не надав, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 268 КУпАП присутність правопорушника під час розгляду даної категорії справ не є обов`язковою за умови належного сповіщення останнього про день, час та місце проведення судового засідання.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис правопорушення, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини п`ятої статті 126 КУпАП передбачає нормативне правило наступного змісту: «адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті".

Отже, необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаними статтями є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про порушення викладених вище вимог.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

До протоколу Серії ЕПР1 №503127 від 04.11.2025 року, в якості доказу вини ОСОБА_1 долучено рапорт працівника поліції, який відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № №524/5741/16-а не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення, інформацію ВП №1 Нікопольського РУП на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідку, складену інспектором САП Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Є. Вітько відповідно до якої, відомості щодо належності транспортного засобу марки "ВАЗ-21013" д.н.з. НОМЕР_1 . відсутні; довідку, складену інспектором САП Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Є. Вітько з якої вбачається, що відповідно до інформаційно-телекомунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції України інформація щодо отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня; довідку, складену інспектором САП Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Є. Вітько відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 меш. АДРЕСА_1 , згідно бази ІПНП протягом року притягувався до адміністративної відповідальності 17.03.2025 року за ч. 5 ст. 126 КУпАП, які також не несуть жодної доказової бази учинення особою даного адміністративного правопорушення, а являються інформаційними.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з камери працівника поліції також не вбачається факт скоєння ОСОБА_1 вищезазначеного правопорушення, оскільки на відео зафіксовано, як службовий автомобіль працівників поліції стояв біля проїзної частини вулиці Незалежності в м. Марганець, по якій рухалися транспортні засоби. Службовий автомобіль розпочав рух за автомобілем ВАЗ червоного кольору, який здійснив маневр повороту направо та зупинився на стоянці, відведеній для парковки транспортних засобів. Автомобіль поліції також зупинився, на цьому відеозапис закінчено.

Тобто вказаний відеозапис взагалі не містить інформації хто керував транспортним засобом, а підтверджує лише зупинку службового автомобіля поліції біля автомобіля ВАЗ червоного кольору, який заїхав на стоянку.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки у судовому засіданні не доведено обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факт керування ОСОБА_1 04.11.2025 року близько о 13.55 год. в м. Марганець по вул. Незалежності гр. ОСОБА_1 керував Т/З ВАЗ 21013 д.н.з НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, яке не отримував та не навчався, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст.ст.24, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляцій-ним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: О. С. Янжула