Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/3469/25
Номер провадження3/173/1192/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

12 грудня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Челюбєєв Є.В., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем, відрядженим з військової частини НОМЕР_2 для формування зведеного комендантського взводу до 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 13 від 26.11.2025, 26.11.2025 о 23:19 старший солдат ОСОБА_3 при перевірці до готовності несення служби у добовому наряді знаходився на території 2 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння, правопорушення вчинено в умовах особливого періоду.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення № 13, 26.11.2025 о 23:19 старший солдат ОСОБА_3 при перевірці до готовності несення служби у добовому наряді знаходився на території 2 навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння, правопорушення вчинено в умовах особливого періоду.

Так, на доведеність обставин до протоколу додано Висновок № 571/1 від 26.11.2025 КНП КМР «Міська лікарня № 9» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, з результатом про перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння.

Даючи аналіз зазначеним доказам, суд виходить з наступного.

Конституцією України передбачено, що однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язку збирати докази винуватості чи невинуватості особи (ст. 129 ч.3 п.4).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 256 КУПАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 16 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 року № 32 з метою забезпечення достовірності результатів огляду військовослужбовця/військовозобов`язаного, який має бути оглянутий в закладі охорони здоров`я, уповноважена посадова особа забезпечує доставлення на проведення огляду військовослужбовця/військовозобов`язаного у закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У протоколі № 13 від 26.11.2025 стосовно ОСОБА_3 зазначено, що для проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння затриманого, ОСОБА_3 , під супроводом посадової особи ТВО командира 2 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 о 23 год. 19 хв. направлено до КНП КМР «МЛ № 9». Час вчинення правопорушення, тобто момент виявлення ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння в протоколі вказано 23 год. 19 хв.

Проте, час складання Висновку № 571/1 від 26.11.2025 КНП КМР «Міська лікарня № 9» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, з результатом про перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння вказано - 22 год. 50 хв.

Розбіжності у часі, а саме те, що висновок медичного огляду складено о 22 год. 50 хв., тобто раніше майже на годину, ніж у протоколі зазначено момент виявлення ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння та направлення його до закладу охорони здоров`я (23 год. 19 хв.), свідчать про неможливість фактичного проведення огляду у вказаний час. Це ставить під сумнів достовірність результатів та фактичне дотримання процедури направлення і проведення огляду, передбаченої Порядком № 32 від 12.01.2024.

Отже, встановлена розбіжність у часі свідчить про істотні порушення порядку проведення медичного огляду, що тягне за собою неможливість використання зазначеного висновку як належного та допустимого доказу.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного адіністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Суддя не може прийняти рапорт ТВО командира роти як належний доказ у цій справі, оскільки він не несе достатньої доказової сили і без підтвердження іншими належними доказами не може бути підставою для прийняття рішення.

Згідно з процесуальними вимогами, рапорт, хоча й може служити джерелом інформації, однак не є самостійним доказом, достатнім для встановлення фактів у справі. Зокрема, рапорт не має такої сили доказу, яка б дозволяла суду прийняти рішення на його основі без наявності інших підтверджуючих документів або матеріалів, що могли б підтвердити викладені у ньому факти.

При цьому, за відсутності інших доказів, також не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Обвинувачення не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, а суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості, так як перекладає на себе функцію обвинувачення.

Таким чином, суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, у відповідності до норм ст. 250 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

Керуючись ч. 3 ст. 172-20 ст.ст. 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 (десяти) днів з моменту винесення постанови.

Суддя Є.В. Челюбєєв