Провадження № 33/801/1306/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., перевіривши на відповідність вимогам законодавства апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Маліцького М. В. на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року у задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 адвоката Маліцького М. В. про перегляд справи за нововиявленими обставинами відмовлено.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Маліцький М. В. подав апеляційну скаргу на цю постанову.

Апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на таке.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» виснував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03) констатовано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A №18, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) установлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з частиною першою статті 284 КУпАП орган (посадова особа) ухвалює одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 Кодексу; про закриття справи.

Вказаний перелік видів постанов, якими завершується розгляд справи про адміністративне правопорушення по суті, є вичерпним.

Наведене є підставою для висновку, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не можуть бути оскаржені інші постанови судді, крім зазначених у статті 284 Кодексу.

Конституційний Суд України у рішенні від 31 березня 2015 року у справі №1-7/2015 прийшов до висновку, що положення частини другої статті 294 КУпАП стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення необхідно розуміти так, що на підставі вказаної норми може бути оскаржена лише постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене у статті 284 цього Кодексу, зокрема: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 КУпАП, про закриття справи.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Але у цьому випадку, згідно з положеннями статті 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду. Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, оскільки захисник ОСОБА_1 адвокат Маліцький М. В. подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами, оскарження якої не передбачено положеннями законодавства, її необхідно повернути заявнику.

Керуючись статтями 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Маліцького М. В. на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк