Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Рівне

Справа № 559/4663/25

Провадження № 33/4815/1068/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Семусь Т.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і до нього застосовано стягнення у виді 17000 (сімнадцять тисяч) гривень штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2025 року о 05 год. 33 хв. у м. Дубно по вул. Залізнична, 142 водій ОСОБА_1 керував т/з Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 7510 (0446), що підтверджується тестом №977 від 13.10.2025 року. Результат огляду становить 1,01‰, чим порушив п.2.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Семусь Т.А. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі.

Доводить, що твердження суду про ненадання ОСОБА_1 документів щодо виконання ним обов`язків військової служби не відповідає фактичним обставинам, оскільки до адміністративних матеріалів долучено відеозапис із бодікамери поліцейського, де зафіксовано пред`явлення ним посвідчення офіцера та посвідчення про відрядження №3291 від 11.10.2025 року. Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про те, що зупинка ОСОБА_1 поза межами військової частини свідчить про невиконання ним службових обов`язків, хоча військова служба включає виконання завдань під час переміщення до місця відрядження. Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець у період відрядження перебуває при виконанні обов`язків служби незалежно від місця його перебування. Вважає, що пред`явлені ОСОБА_1 документи підтверджують його статус діючого військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , який направлений до Харківської області для виконання службового завдання, а пересування до місця відрядження є невід`ємною частиною виконання військової служби. Тому на момент зупинки він перебував при виконанні службових обов`язків. Вказує також, що судом встановлено порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки огляд проводився неуповноваженою особою всупереч вимогам ст.266-1 КУпАП та Порядку, а належна фіксація результатів огляду відсутня. Таким чином, матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності складені з істотними порушеннями закону, що унеможливлює їх використання як доказів у справі.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст.285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копію постанови суду захисник Семусь Т.А. отримала в електронному суді 07.11.2025 року (а.с.22).

Апеляційна скарга сформована в системі «Електронний суд» 17.11.2025 року та отримана і зареєстрована судом 18 листопада 2025 року (а.с.23).

Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Заслухавши доводи захисника Семусь Т.А. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При прийняті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.

Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння при встановлених судом обставинах підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний 1,01 ‰ (а.с.4), результатом тесту №977 від 13 жовтня 2025 року, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,01 ‰) (а.с.5), відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (файл q27q0, час 09:30), погодження з результатами огляду та відмова ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі (файл q27q0, час 10:30), а також визнання ОСОБА_1 вживання алкоголю напередодні.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.

Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 перебував при виконанні службових обов`язків з огляду на наявність документів про відрядження та пересування до місця його проходження, не можуть бути прийняті судом, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не відповідають вимогам законодавства.

Сам по собі факт перебування на військовій службі або статус військовослужбовця не визначає автоматичного перебування при виконанні службових обов`язків у будь-який час та в будь-якому місці. Для цього необхідно встановити, що в конкретний момент особа виконувала службове завдання, перебувала у складі підрозділу, виконувала бойову, караульну, чергову чи іншу визначену законом або наказом функцію. Матеріали справи таких доказів не містять.

Натомість пересування цивільною місцевістю на власному транспортному засобі поза межами військової частини не свідчить про виконання службового завдання, якщо інше не доведено належними та допустимими доказами.

Крім того, твердження про порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння не знаходять підтвердження у матеріалах справи. Огляд проводився уповноваженими працівниками поліції із застосуванням спеціального технічного засобу відеозапису, з дотриманням вимог ст.266 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Семусь Т.А. строк на апеляційне оскарження.

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Семусь Т.А. без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович