Справа № 632/2191/25
провадження №3/632/811/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області Босняк М.М., за участю захисника адвоката Івахненка Ю.О., розглянувши справу, яка надійшла з ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який є військовослужбовцем, раніше до адмінвідповідальності не притягувався,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Ввечері о 2128 годині 08 листопада 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_1 , по вулиці Суворова у с.Олексіївка Лозівського району Харківської області у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9(а) ПДР України.

В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не з`явилася, т.я. перебуває на військовій службі, її інтереси в суді представляє захисник адвокат Івахненко Ю.О.

Останній заявив, що проти викладеного в протоколі заперечує. Просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування клопотання зазначив.

По-перше: Дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що останній складено поліцейським СРПП ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП України в Харківській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Олександром Володимировичем, який не відомо на якій правовій підставі знаходився на території Лозівського району Харківської області.

Відсутній будь-який наказ, рапорт у матеріалах судової справи, маршрутний лист (план розстановки сил та засобів СРПП).

На підтвердження повноважень уповноваженої особи на складання протоколу, копія Наказу, чи іншого розпорядження на перебування вказаного екіпажу поліції на території Лозівського району Харківської області, до матеріалів справи долучена не була, а тому сторона захисту ставить під сумнів повноваження поліцейського СРПП ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП України в Харківській області старшого лейтенанта поліції Бондаренко Олександра Володимировича на складання вказаного протоколу, а отже і на збирання доказів у справі як наслідок.

По-друге: За змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Тобто, із системного аналізу наведеного законодавства слідує, що Військова служба правопорядку с належним органом по складанню протоколу відносно лише тих військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення (припинення або виявлення) правопорушення виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

При цьому, зауважуємо, що ч 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 травня 1992 року №2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1)на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2)на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3)поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4)під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5)під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

У матеріалах справи наявні докази, якими підтверджується те, що ОСОБА_2 на той час, як був зупинений працівниками поліції, перебував у складі Збройних сил України, повідомив поліцейським, що є чинним військовослужбовцем, має військовий квиток, зокрема даний факт знайшов своє підтвердження під час перегляду відеозапису, на якому чутно, що особа яка притягається до адміністративної відповідальності каже військову частину де проходить наразі військову службу, бригаду, посаду, показує документи, дозволи на зброю.

Під час з`ясування особи водія працівниками патрульної поліції встановлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем. З відео, яке надане поліцейськими чітко вбачається, що поліцейським стало відомо про те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та керував ТЗ, який належить волонтерській організації та передано ОСОБА_2 як військовослужбовцю, що вбачається із акту приймання передачі транспортного засобу який наявний у матеріалах справи та був у працівників УПП.

Слід зробити висновок, що уповноважені особи ВСП, як належний орган по складанню протоколу відносно військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення (припинення або виявлення) правопорушення виконують обов`язки військової служби, на місце зупинення ОСОБА_2 не прибули, при цьому поліцейські усвідомлювали, що ОСОБА_2 є чинним військовослужбовцем, тобто, виконував обов`язки військової служби, і відповідно мали проводити огляд ОСОБА_2 на встановлення ступеню сп`яніння на підставі ст. 266-1 КУпАП, згідно п. 2 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому, за підозри, що останній керує транспортним засобом у стані сп`яніння, його огляд на визначення такого стану мав відбуватись тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП.

У даному випадку, цей установлений законом порядок працівниками поліції дотриманий не був, і останні не були належним суб`єктом складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому, вся процедура огляду, яку вони до нього застосували, згідно з приписами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсною, а її результати є недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам та порядку, встановленим законом.

ОСОБА_3 є військовослужбовцем, співробітники поліції провели огляд на місці зупинки транспортного засобу, не будучи уповноваженими на те особами, а він підлягав, у разі виявлення ознак сп`яніння, огляду в іншому порядку, встановленому для військовослужбовців. Відтак протокол як доказ є недопустимим і не може бути використаний судом.

Адміністративне правопорушення, вчинене військовослужбовцем, тягне за собою адміністративну відповідальність, визначену гл. 13-Б (військові адміністративні правопорушення) КУпАП.

Таким чином, враховуючи статус суб`єкта відповідальності, вчинене правопорушення не підлягає правому регулюванню за правилами гл. 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку» КУпАП, на підставі якої співробітниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.9. Правил дорожнього руху.

Щодо порушення фіксації правопорушення, то надані відеозаписи жодним чином не підтверджують вину ОСОБА_1 . Зокрема, порушено вимоги про безперервну відео зйомку документування правопорушення та оформлення процесуальних документів, порушено право на захист. Також відео файли не містять факту зупинки транспортного засобу, а тому немає факту керування як такого, відеозапис із боді камери - який вказаний як доказ № 80/8 взагалі як такий відсутній у матеріалах справи, файли не містять такої назви.

Наявний відеозапис НY00004__0015.МР4 який без звуку як такий та відеозапис НY00000_1Ю8220214_0002.МОУ який розпочинає фіксацію об 21 годині 34 хвилин у момент складання вже адміністративних матеріалів. Але на даних записах не зазначено на яку боді камеру вони здійснені.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року №580-УІІІ «Про Національну поліцію».

Здійснення вибіркової відео фіксації, тим самим з боку поліцейських порушено п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про Національну поліцію", яким встановлено, що одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів та засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки та ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію", наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100 та наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 та п. 5 інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2016 року № 1026 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/3299. Пункт 5 даної інструкції передбачає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Але у ситуації з Ткаченком з боку поліцейського екіпажу фіксування на відеозапис здійснювалось не безперервно, а вибірково за власним волевиявленням та особистим бажанням, що викликає величезні сумніву щодо зацікавленості та заангажованості працівників патрульної поліції.

З відео файлу вбачається, що відео є непослідовне, багато разів між собою переривається, в деяких випадках на 5-10 хв., що також ставить під сумнів об`єктивність вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності та допустимість відео в якості доказів. Зазначене свідчить про вибіркову та непослідовну відеофіксацію, що не може відповідати усім фактичним обставинам.

Констатує, що відповідно до передбаченої процедури розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, Поліцейський оголошує, причину зупинки яка справа підлягає розгляду, хто притягається до відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Порушення інспектором цієї процедури зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності. Це ускладнює встановлення об`єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.

Варто зауважити, що згідно з п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 №100, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Отже, якщо із відеозапису нагрудної камери (відеореєстратора) працівників поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом.

Аналогічне вказано і в пункті 5 розділу II та пункті 2 розділу III Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, а саме, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка (відеозапис) ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 (справа №216/5226/16-а(2- а/216/33/17), адміністративне провадження №К/9901/20315/18) відеозапис може бути прийнятий до уваги судом, якщо він відображає відомості про вчинення правопорушення, а не лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Даючи оцінку відеозапису, який долучений працівниками поліції до даної справи, сторона захисту звертає увагу, що в ньому жодних відомостей про вчинення правопорушення, тобто керування транспортним засобом, не має.

ОСОБА_2 не був відсторонений від подальшого керування, транспортний засіб не переданий уповноваженій особі.

Слід зазначити, що відповідно до ч. І ст. 266 КУпАП, особи які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортним засобами.

Поліцейський може відсторонити особу від керування авто у випадку, коли у нього є підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого). Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляд на стан сп`яніння.

Якщо поліцейський відстороняє водія від керування авто, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування авто. Фактично на практиці у разі відсторонення водія від керування транспортним засобом, вона передається знайомим, родичам або пасажирам водія, які мають можливість керувати нею.

Зазначене вище також дублюється у спеціальному актів п.1 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, водій, стосовно якого у поліцейських є достатні підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, підлягає відстороненню від керування цим авто та огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, у матеріалах справи немає жодних доказів того, що ОСОБА_2 був відсторонений від керування транспортним засобом.

На думку захисника, незастосування поліцейськими положень ч. 7 ст. 266 КУпАП, в частині відсторонення ОСОБА_2 , свідчить про відсутність достатніх підстав вважати, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що потребувало його огляду.

Крім того, поведінка ОСОБА_2 є спокійною та такою, що відповідає обстановці, видимих ознак алкогольного сп`яніння не вбачається.

Щодо відсутності у матеріалах справи даних, які б свідчили, про обов`язкове відсторонення саме, як водія, від керування транспортним засобом, а також відсутності доказів, що транспортний засіб у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП (тимчасове затримання транспортних засобів), є слушними.

Оскільки, у разі якщо б ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом, то при складанні протоколу за наявності підстав викладених у ньому (водіння транспортного засобу), працівник поліції мав відсторонити ОСОБА_2 саме, як водія, від керування транспортним засобом.

У розумінні ст. 266 КУпАП відсторонення від керування осіб, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, є обов`язком працівників поліції, а не їх правом.

Щодо особи ОСОБА_1 , то останній є військовослужбовцем, який під час проходження служби отримав професійне ураження, що призвело до стійких неврологічних проявів та часткової втрати професійної працездатності у розмірі 20%. Психоемоційний стан ускладнений реакцією на стрес, що є типовим наслідком служби в умовах підвищеного ризику.

Має задокументовані функціональні обмеження, але не визнаний особою з інвалідністю. Медичні рекомендації сформовані та долучені до витягу. Особа характеризується як відповідальна, з повністю підтвердженим правовим статусом, дисципліновано пройшла всі етапи оцінювання, що свідчить про її уважність та організованість.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . За час служби зарекомендував себе як дисциплінований, відповідальний та високовмотивований військовослужбовець, який сумлінно виконує поставлені завдання та неухильно дотримується вимог військової дисципліни.

Згідно з довідкою за формою 5, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та виконує обов`язки за посадою у складі підрозділу, що діє в зоні бойових (спеціальних) завдань. Військовослужбовець характеризується командуванням як такий, що демонструє витримку, професійність, відповідальність та здатність ефективно діяти в умовах підвищеного ризику.

Відповідно до довідки за формою 12, майстер-сержант ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував у районах безпосереднього виконання завдань АТО, здійснював заходи із забезпечення нацбезпеки та оборони, стримування і відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Він неодноразово перебував у районах бойових дій у небезпечних умовах, виконуючи завдання зі збереження безпеки держави та цивільного населення.

Зокрема, у періоди з 08.11.2024 по 21.12.2024, з 08.01.2025 по 13.01.2025, а також з 31.01.2025 по 05.04.2025 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у заходах із захисту України від збройної агресії російської федерації, що підтверджується документально.

Командування відзначає військовослужбовця як врівноважену, порядну та надійну особу, яка сумлінно ставиться до виконання своїх службових обов`язків, проявляє ініціативу, стійкість та високу морально-психологічну готовність до дій у складних умовах. У взаєминах з особовим складом тактовний, комунікабельний, користується авторитетом серед товаришів по службі та командирів.

За час проходження служби майстер-сержант ОСОБА_1 показав себе як добросовісний, дисциплінований та професійний військовослужбовець, який гідно виконує свій обов`язок перед державою.

Наразі ОСОБА_1 проходить військову службу у 41 бригаді яка дислокується у Харківській області, що вбачається з військового квитка.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення захисника, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Пункт 1.3. розділу 1 Правил дорожнього руху (далі ПДР), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пункт 1.9. розділу 1 ПДР передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктами 2, 3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Із сукупності наведеного вище, а також протоколу про адміністративне правопорушення, Акту огляду, вбачається, що після зупинки зазначеного транспортного засобу поліцейським за порушення ПДД було встановлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, про що зазначено в Акті.

За таких обставин у поліцейського було достатньо підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що давало йому право вимагати від нього як водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння… проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння чи в неї маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він саме у такому стані керував транспортним засобом, тобто перебував у статусі водія.

Тому, для притягнення особи до адміністративної відповідальності, за порушення вимог п.п. 2.5 та 2.9а ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази доведеності сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

- проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи відмова від такого.

Пунктом 2.9а ПДР України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Згідно з положеннями ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Протокол серії ААД № 839559 від 08.11.2025 року складений уповноваженою на те посадовою особою, в межах наданих їй повноважень, що відповідає вимогам ст. 255, 256 КУпАП та в силу ст. 251 КУпАП є доказом у справі, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення.

Обставини вчинення правопорушення, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 08.11.2025, підтверджуються сукупністю доданих та досліджених судом письмових доказів, а саме:

-копією постанови поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП;

-Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з корінцем результату тестування від 08.11.2025, де зазначено результат тесту 1,24 %о, та про те, що ОСОБА_1 відмовився від його підписання; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу;

-доданим диском відеозапису події, де зафіксовано рух автомобілів, представлення поліцейського, роз`яснення водію його прав, заслуховування водія, дослідження доказів та фіксація процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння і складання протоколу;

-особистими документами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності;

-документами на автомобіль;

-інформаційною довідкою про наявність посвідчення водія.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Всі ці докази суд визнає достовірними, допустимими, та такими, що здобуті у відповідності до вимог КУпАП, не зважаючи на те, що до матеріалів справи не долучено наказа про патрулювання поліцейськими СПРР ВП № 1 Богодухівського РВП території Лозівського району Харківської області, т.я. останні належним чином представилися та зазначили що вони виконують завдання на території іншого району, і у ОСОБА_1 була можливість зателефонувавши до територіального відділу поліції пересвідчитися в цьому або повідомити про цей факт чи викликати інший екіпаж поліції.

Щодо зупинення працівниками поліції транспортного засобу, то на відеозаписах відображено, що після зупинення працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , останній не заперечував факту керування транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Інформації про оскарження постанови поліцейського СРПП від 08.11.2025 про накладення адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, суду не надано.

Працівником поліції, після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , повідомлено причину зупинки - водій не пристебнутий паском безпеки. Після чого з дозволу водія було здійснено візуальний огляд автомобіля. Жодних заперечень щодо наявності у працівників поліції підстав для зупинки та візуального огляду автомобіля - ОСОБА_1 не висловлював.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Згідно п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу.

Суд вважає, що внаслідок ведення на території України бойових дій та введення в Україні воєнного стану, зупинення транспортного засобу працівниками поліції з метою його візуального огляду на предмет наявності заборонених предметів, є достатньою підставою для здійснення зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Щодо позиції сторони захисту щодо неправомірності проведення поліцейськими такого огляду, у зв`язку із тим, що останній є військовослужбовцем, та щодо необхідності після встановлення поліцейськими, що він є військовослужбовцем та перебуває при виконанні ними обов`язків військової служби, викликати посадову особу, уповноважену на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, то таку позицію суд вважає позицією захисту, т.я. остання не ґрунтується на приписах ст.266-1 КУпАП, якою передбачено огляд, окрім іншого, щодо осіб, яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, т.я. ОСОБА_1 не знаходився в жодному з цих місць, а перебував у статусі цивільного водія керуючи цивільним транспортним засобом, хоч і переданим для потреб військової служби. Отже, судом не заперечується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проте, жодного доказу щодо того, що останній на час зупинення поліцейськими 08.11.2025 виконував військове завдання, суду не надано.А поняття військовослужбовець та виконання обов`язків військової служби не є тотожними.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

А отже, ОСОБА_1 є водієм, який у відповідний день та час керував транспортним засобом, а тому є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і підлягає огляду на стан алкогольного сп`яніння саме за ст. 266 КУпАП, а не за ст. 266-1 КУпАП, як зазначає захисник.

Щодо належності наданих поліцією відеозаписів слід зазначити, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису передбачено у випадках, зазначених у ст. 266 КУпАП. Так, відеофіксація порушення є інструментом прозорості та об`єктивності здійснення працівником поліції своїх повноважень.

Відповідно до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку. Указана Інструкція затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.

Наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозаписи містять відео файли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і відтворюють обставини події, яка трапилась 08.11.2025 року о 2128 годині в с.Олексіївка по вул. Суворова, а отже у сукупності вони відображають відомості про вчинення правопорушення. Такі відеозаписи, незважаючи на місцями низьку якість звуку, все ж таки надають можливість, зокрема, конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а тому у даному випадку є належними та допустимими доказами і жодних сумнівів у своїй достовірності у суду не викликають.

На відео під назвою «WhatsApp 2025-11-10 10.05.07_68a5b29» зафіксовано рухполіцейського автомобіля, поворот на вулицю, де у попутному напрямку знаходиться автомобіль зі включеними фарами, зупинка поліцейського автомобіля, попереду, не доїжджаючи до авто зі включеними фарами, вихід з поліцейського автомобіля поліцейського та його рух у напрямку авто зі включеними фарами. У відео під назвою «НY00004__0015.МР4» зафіксовано рух поліцейського до автомобіля зі включеними фарами, знаходження на водійському сидінні ОСОБА_1 , представлення поліцейського, та подальша розмова щодо документів, автомобіля, роботи та інше. При чому, суд зазначає, що перше відео не містить дати та часу, проте, час доби, зовнішня обстановка навколо автомобілів, розміщення транспортних засобів один до одного та на вулиці, а також одяг учасників справи на всіх відеозаписах є ідентичними, тому вважає, що рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 є доведеним, т.я. останній знаходився в автомобілі один та, окрім іншого, не оспорював даного факту. Також з третього відеозапису під назвою «НY00000_1Ю8220214_0002.МОУ» вбачається пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, а також сама процедура проходження такого огляду, складання процесуальних документів.

Таким чином, працівниками поліції, на думку суду, доведено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи захисника Івахненка Ю.О., відповідно клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки містить формальні підстави, з метою ухилення особи від відповідальності.

При накладенні стягнення за адміністративні правопорушення, у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчинених правопорушень, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суддею не встановлено.

Дані, що характеризують особу ОСОБА_1 : є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби, вчинив правопорушення вперше.

Враховуючи вищевикладене, з метою виховання і запобігання вчиненню нових правопорушень, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті, що є достатньою мірою відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 401, 283, 284, 307, 308 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в прибуток Держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605,6 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті цього Кодексу та зазначений у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Златопільський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя: М. М. Босняк