Єдиний унікальний номер 728/2960/25
Номер провадження 3/728/1128/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі

головуючого судді Сороколіта Є.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Кирути Л.І.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явилася,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, фактично проживаючої в АДРЕСА_1 ,

за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.

І. Опис фактичних обставин, встановлених судом.

1. ОСОБА_1 (далі також Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) 03 листопада 2025 року об 11 год 49 хв керувала автомобілем марки Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Південна, буд. 67, в місті Бахмач, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушила вимоги пункту 2.1.а Правил дорожнього руху (далі також ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України Про Правила дорожнього руху від 10.10.2001 № 1306 та частину 10 статті 15 Закону України Про дорожній рух. Згадане правопорушення має ознаку повторності, оскільки ОСОБА_1 притягалася до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП у виді штрафу згідно з постановою органу Національної поліції від 18.05.2025 серії ЕНА № 4744301 за аналогічне діяння.

2. Окрім того, Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення від 09.11.2025 серії ЕПР1 № 508110 інкримінується, що остання, 09 листопада 2025 року о 15 год 50 хв керувала автомобілем марки Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Соборності, буд. 64, в місті Бахмач, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушила вимоги пункту 2.1.а ПДР та частину 10 статті 15 Закону України Про дорожній рух.

Згадане правопорушення на переконання органу Національної поліції має ознаку повторності, оскільки ОСОБА_1 притягалася до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП у виді штрафу згідно з постановою органу Національної поліції від 18.05.2025 серії ЕНА № 4744301 за аналогічне діяння.

ІІ. Рух справи.

3. Після надходження матеріалів до Бахмацького районного суду (далі також Суд), їх розгляд було призначено на 20.11.2025 у судовому засіданні о 10 год 30 хв

4. У судове засідання, призначене на 20.11.2025 о 10 год 30 хв Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася, у зв`язку з чим Судом відкладено проведення судового засідання до 01.12.2025 на 16 год 30 хв та здійснено її виклик через оголошення на сайті Суду.

5. Також постановою Суду від 01.12.2025 № 728/2960/25 на підставі вимог статті 36 КУпАП вирішено об`єднати розгляд протоколів про адміністративні правопорушення від 03.11.2025 серії ЕПР1 № 502071 та від 09.11.2025 серії ЕПР1 № 508110 в одне провадження і присвоїти об`єднаній судовій справі загальний номер 728/2960/25.

ІІІ. Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

6. У судове засідання, призначене на 01.12.2025 о 16 год 30 хв., Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася повторно, причини неявки не повідомила.

7. За змістом положень статті 268 КУпАП неявка належним чином повідомленої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

ІІІ. Досліджені докази.

8. На підтвердження вини Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення Суду надано такі докази, передбачені статтею 251 КУпАП, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні:

- протокол про адміністративне правопорушення від 03.11.2025 серії ЕПР1 № 502071;

- протокол про адміністративне правопорушення від 09.11.2025 серії ЕПР1 № 508110;

- копія постанови органу Національної поліції від 18.05.2025 серії ЕНА № 4744301 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн;

- довідка від 04.11.2025 № 59896-2025, якою підтверджується, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має посвідчення водія;

- довідка від 04.11.2025 № 59893-2025, якою підтверджується, що транспортний засіб марки Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- довідка від 04.11.2025 № 59894-2025, якою підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за частиною другою статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн;

- диски із відеозаписом подій.

ІV. Оцінка Суду.

9. Перш за все, стосовно поінформованості Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, Суд відмічає, що після надходження адміністративних матеріалів Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, повідомлялася про судові засіданні шляхом направлення судової повістки за адресою указаною в протоколі, але судова кореспонденція залишилася неврученою, а також шляхом публікації 24.11.2025 інформації про дату, час та місце розгляду справи на сайті Судової влади місцевого суду у розділі інформація для громадян з найменуванням ГРОМАДЯНАМ.

10. Разом з тим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні Особи, що притягається до адміністративної відповідальності, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що Особа, що притягається до адміністративної відповідальності була поінформована про цей процес, який здійснюється, однак бажання приймати у ньому безпосередню участь, не дивлячись про обізнаність у його здійсненні, не виявила.

11. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також Конвенція), ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

12. Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ), окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі Фрідлендер проти Франції, [GC], № 30979/96, § 43, ECHR 2000-VII).

13. При цьому сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

14. Як наслідок, ураховуючи поінформованість ОСОБА_1 про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, Суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останньої своїм особистим вільним користуванням власними правами на власний розсуд.

15. Більш того, Суд вважає, що ним виконано процесуальний обов`язок повідомлення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду цих справ.

16. Щодо суті вчиненого правопорушення, то у згаданому контексті статті 6 Конвенції слід відмітити, що поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (Блохін проти Росії (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення кримінального характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке обвинувачення.

17. Зокрема, у § 49 справи Озтюрк проти Німеччини ЄСПЛ зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.

18. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні ЄСПЛ у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.

19. Застосовуючи згадані критерії до адміністративних правопорушень щодо порушення правил дорожнього руху, які караються штрафами, обмеженнями водійських прав, такими як зняття балів або призупинення чи скасування водійських прав (Луц проти Німеччини (Lutz v. Germany), § 182; Шмауцер проти Австрії (Schmautzer v. Austria); Малідж проти Франції (Malige v. France); Марчан проти Хорватії (Marиan v. Croatia); Ігор Паскарі проти Республіки Молдова (Igor Pascari v. the Republic of Moldova), §§ 20-23) можна дійти обґрунтованого висновку, що стосовно таких правопорушень діє кримінально-процесуальний аспект статті 6 Конвенції.

20. Підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти обвинувачення зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Пелісьє та Сассі проти Франції (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; Камасінський проти Австрії (Kamasinski v. Austria), § 79).

21. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про причину обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про характер обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Матточча проти Італії (Mattoccia v. Italy), § 59; Пенев проти Болгарії (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42).

22. Суд наголошує, що підставою для притягнення будь-якої особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення.

23. Частиною першою статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

24. Так, згідно з частиною п`ятою статті 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

25. При цьому частиною другою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

26. Суд нагадує, що керування транспортними засобами особами, які не мають права керування таким транспортним засобом, є правопорушенням з формальним складом і вважається закінченим з моменту встановлення особою контролю над таким транспортним засобом та створенням умов для його руху (розташування водія за кермом поєднане із запуском двигуна, перевіркою органів керування, увімкнення покажчиків повороту тощо).

27. Вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що передбачені статтею 251 КУпАП:

- відомостями з довідки від 04.11.2025 № 59896-2025, підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має посвідчення водія, отже не набула права керування транспортними засобами у встановленому порядку;

- копією постанови органу Національної поліції від 18.05.2025 серії ЕНА № 4744301 відомостями з довідки від 04.11.2025 № 59894-2025, підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була притягнута до адміністративної відповідальності 16.05.2025 за вчинення адміністративного правопорушення за частиною другою статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн;

- відеозаписом події;

28. Так, з досліджених відеозаписів події 03.11.2025 (файл VID-20251104-WA0003.mp4 та файл 00ZO000__0002.MP4) вбачається, як працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як було ідентифіковано його фактичного водія, ОСОБА_1 , та встановлено факт відсутності у Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, посвідчення водія на право керування транспортним засобом, яке вона не отримувала у встановленому порядку, а також про її попереднє притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП і як були складені відповідні адміністративні матеріали за частиною п`ятою статті 126 КУпАП стосовно неї.

29. Також в протоколі про адміністративні правопорушення від 03.11.2025 серії ЕПР1 № 502071 зафіксовані обставини вчинення правопорушення, вони узгоджуються із іншими дослідженими доказами.

30. Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має посвідченні водія відповідної категорії , вчинене повторно протягом року.

31. Однак з дослідженого відеозапису події 09.11.2025 (файл 00ZO000__0008.MP4) вбачається, що транспортний засіб марки Daewoo, модель Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , стоїть не рухаючись по вулиці Соборності, буд. 64, в місті Бахмач, його двигун вимкнено, тобто відсутні докази того, що Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме керувала транспортним засобом, а не просто перебувала у ньому.

32. Підсумовуючи викладене, у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа Коробов проти України, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18.01.1978 у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), § 161).

33. Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки, зокрема перекваліфіковувати діяння чи іншим чином змінювати обвинувачення.

34. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

35. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

36. За таких обставин Суд приходить до висновку про відсутність у діях Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення за подією, яку було зафіксовано відповідним протоколом від 09.11.2025 серії ЕПР1 № 508110.

V. Накладення адміністративного стягнення.

37. Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП не встановлено.

38. Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, не встановлено.

39. Також Суд враховує, що санкція за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

40. Згідно з частиною першою статті 28 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

41. Водночас, Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є власником транспортного засобу, що підтверджується довідкою від 04.11.2025 № 59893-2025, за змістом якої транспортний засіб марки Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

42. Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у пункті 28 своєї постанови Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 № 14, суди не вправі накладати адміністративне стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

43. Стосовно позбавлення права керування, то Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, відповідно до якої, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. Тому такій особі, у разі визнання її винною у вчиненні кримінальних правопорушень, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

44. Однак зауважує, що її прийнято Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду під час розгляду кримінального провадження, яке 24.02.2020 було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088, у якому особа обвинувачувалася за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі також КК України), тобто у правовідносинах, що регулюються кримінальним законодавством.

45. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 51 КК України до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом може бути застосовано позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

46. Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 55 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

47. Водночас згідно з пунктом 5 частини першої статті 24 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень може застосовуватись таке адміністративне стягнення позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

48. Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

49. Суд відзначає, що у відповідності до правових положень, закріплених у статті 15 Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

50. Порівнюючи способи викладу абзацу четвертого частини першої статті 55 КК України і частини другою статті 30 КУпАП, Суд приходить до висновку, що це різні покарання як за формою, так і за змістом, оскільки положення КУпАП чітко передбачають, що право, якого порушник може бути позбавлений, повинно бути йому наданим.

51. Окрім того, Суд наголошує, що під адміністративною відповідальністю слід розуміти одну з різновидів правової відповідальності, сутність якої полягає у накладення на осіб, що вчинили адміністративне правопорушення (проступок), адміністративних стягнень, і тягнуть за собою для цих осіб обтяжливі наслідки матеріального чи морального характеру.

Тобто таке стягнення має бути реальним, а не примарним.

52. Така реальність адміністративного стягнення виражається у встановленому порядку його виконання. Зокрема, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, зазначеними у пунктах 2-4 частини другої статті 222 КУпАП.

53. Статтею 317-1 КУпАП визначено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

54. У згаданому контексті слід відмітити, що принцип правової визначеності вимагає від національних органів влади поваги до обов`язкового характеру остаточного судового рішення, що є однією з конкретних гарантій, пов`язаних із загальною гарантією справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.

55. При цьому принципова неможливість особи, якій не надавалося спеціальне право, виконати відповідне рішення суду про позбавлення такого права, беззаперечно є порушенням справедливого судового розгляду у відношенні до такої особи.

56. Підсумовуючи викладене, вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, Суд відповідно до статті 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, приймаючи до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують її адміністративну відповідальність, Суд вважає за доцільне застосувати до громадянки ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 коп (сорок тисяч вісімсот гривень 00 копійок) без позбавлення права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу, що є достатнім для виховання вищезазначеної особи, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як нею, так і іншими особами.

57. Підстави для застосування іншого, більш м`якого або більш суворого стягнення, відсутні.

58. Відповідно до статті 40-1 КУпАП та статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

59. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 126, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

2. Призначити їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 коп (сорок тисяч вісімсот гривень 00 копійок) без позбавленням права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу.

3. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

4. Закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення стосовно подій, зафіксованих протоколом про адміністративне правопорушення від 09.11.2025 серії ЕПР1 № 508110.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до виконання становить 3 (три) місяці з моменту набрання нею законної сили.

Відповідно до частини першої статті 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до статті 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу, такий штраф стягується у подвійному розмірі штрафу визначеного у відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суддя

Бахмацького районного суду Сороколіт Євген Миколайович