ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1004/25 Головуючий І-ї інстанції Чижиченко Д..В.
Провадження № 33/818/1237/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Дєдової Н.С.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Матюшко Л.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Матюшко Л.І. на постанову судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 09 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 29 січня 2025 року о 11 год. 26 хв. в м. Харкові по вул. Валерія Петросова, 70/7, водій ОСОБА_1 керувала ТЗ Mazda MX-3, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України

Постановою судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисникМатюшко Л.І. просять поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаються на те, що не зважаючи на їх явку у судове засідання 09.04.2025 року, судове засідання фактично не проводилось, заяви щодо проведення судового розгляду за їх відсутності , у тому числі, без технічної фіксації, не подавали.

Після ознайомлення з матеріалами справи зафіксовано, що протокол судового засідання відсутній, технічний запис судового засідання не здійснювався. За вказаним фактом захисником було подано заяву про проведення службової перевірки.

Про постановлення оскаржуваного рішення їм стало відомо лише 15.04.2025 року після розміщення його тексту для загального доступу у підсистемі ЄДРСР, та 23.04.2025 року подано апеляційну скаргу, яку постановою Харківського апеляційного суду від 27.05.2025 року їм було повернуто. Копію вказаної постанови з додатками апеляційного суду захисник на підставі своєї заяви отримала 18.06.2025 року.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилаються на те, що інформація щодо проведення судового засідання районного суду 09.04.2025 року за їх участі є помилковою та спростовується матеріалами справи, зокрема, відсутністю фіксації технічними засобами та протоколу судового засідання.

Вказують, що у день події, що мала місце 29.01.2025 року, ОСОБА_1 самостійно звернулась до лабораторії ОН-Клінік, та за результатами дослідження якої алкоголю у зданому нею біологічному матеріалі (сечі) виявлено не було, що в свою чергу свідчить про неможливість наявності у неї ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у протоколі, зокрема, запаху алкоголю з ротової порожнини. Водночас, наявність такої ознаки, як «порушення координації рухів» пояснюється наявністю у неї неврологічного захворювання аутимунного териодиту, симптомами якого є, зокрема, тремтіння рук, пітливість, дратівливість, розлад емоційного стану.

Також, зазначають, що співробітники поліції фактично скористались правовою неграмотністю ОСОБА_1 та своїми діями спонукали останню до відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння, вводячи її в оману щодо порядку і процедури його проходження, а також наслідків відмови від огляду. Так, коли ОСОБА_1 погодилась проїхати до медичного закладу для проведення такого огляду, поліцейськими було їй відмовлено за тих підстав, що протокол уже було складено, та повідомлено, що вона може пройти огляд самостійно, звернувшись до лікарні того ж дня.

Крім того, ОСОБА_1 не були роз`яснені її права, передбачені статтею 268 КУпАП, та не відсторонено її від керування ТЗ, що також свідчить про штучно створену ситуацію з боку працівників поліції з метою оформлення протоколу.

Водночас, у складеному протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначена дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як правильною є 08.11.1978 року.

Мотиви суду

Перевіряючи доводи, викладені ОСОБА_1 та її захисником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 09 квітня 2025 року апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Так, як убачається з матеріалів справи, за результатами службової перевірки Новобаварського (колишнього Жовтневого) районного суду м.Харкова було встановлено, що 09.04.2025 року ОСОБА_1 та її захисник адвокат Матюшко Л.І. прибули до районного суду для участі у судовому засіданні (відмітки містяться в журналі відвідувачів Жовтневого районного суду м.Харкова), надали усні пояснення та заперечення, із клопотаннями про фіксування судового засідання за допомогою системи фіксації судового засідання «Аккорд» не зверталися. Того ж дня справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП було розглянуто та постановлено оскаржуване рішення. (а.с. 98-99)

Водночас, копія вказаного рішення була направлена а адресу ОСОБА_1 лише 21.04.2025 року. (а.с. 76)

23.04.2025 року ОСОБА_1 та захисник Матюшко Л.І. звернулись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 47-57), яку постановою Харківського апеляційного суду від 27.05.2025 року було повернуто особам, які її подали (а.с. 61). Копію вказаної постанови апеляційного суду адвокат Матюшко Л.І. отримала 18.06.2025 року (а.с. 65)

23.06.2025 року Ткаль та її захисник адвокат Матюшко Л.І. повторно звернулись до суду з апеляційною скаргою разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду від 09.04.2025 року. (а.с. 66-99)

Таким чином, враховуючи, що отримати копію оскаржуваного рішення суду, ознайомитися з його повним змістом та подати апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисник змогли пізніше, ніж у визначений законом строк, то наведені доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останньї у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 29 січня 2025 року о 11 год. 26 хв. в м. Харкові по вул. Валерія Петросова, 70/7, водій ОСОБА_1 керувала ТЗ Mazda MX-3, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовилась.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №233215 від 29.01.2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 у зв`язку з виявленими ознаками (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів) не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 29.01.2025 року о 11 год. 33 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів; огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у КНП ХОР «ОНД» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- рапортом інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 5 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Жицького Р. щодо обставин, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтами не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинки співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 ,а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

-запах алкоголю з порожнини рота;

-порушення координації рухів;

-порушення мови;

-виражене тремтіння пальців рук;

-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

-поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. (а.с. 1)

Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого остання відмовилася.

Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що вона має ознаки алкогольного сп`яніння та відповідно до відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції ОСОБА_1 було повідомлено, що у неї виявлено ознаки саме алкогольного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Водночас, наявність у ОСОБА_1 неврологічного захворювання, яким вона пояснює наявність у неї порушення координації рухів, не позбавляє останню як водія транспортного засобу від обов`язку виконання нею вимог п.2.5 ПДР України, а саме пройти на вимогу поліцейського огляд у встановленому законом порядку для визначення стану сп`яніння (алкогольного, наркотичного, токсичного) або впливу препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 самостійно звернулась до лабораторії ОН-Клінік, та за результатами дослідження якої алкоголю у зданому нею біологічному матеріалі (сечі) виявлено не було, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на положення п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, відповідно до якого саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Крім того, приватний медичний заклад ОН-Клінік, до якого звернулась ОСОБА_1 , не входить до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом директора Департаменту охорони здоров`я ХОВА від 23.11.2023 року за №1340-о.

Доводи апелянтів про те, що співробітники поліції фактично скористались правовою неграмотністю ОСОБА_1 та своїми діями спонукали останню до відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння, вводячи її в оману щодо порядку і процедури його проходження, а також наслідків відмови від огляду, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до відеозапису події, що мала місце 29.01.2025 року, убачається, що ОСОБА_1 була зупинена співробітниками поліції за порушення нею ПДР України, про що було складено постанову серії ЕПР №233215 від 29.01.2025 року за ч.2 ст.122 КУпАП. Під час спілкування із співробітниками поліції, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що їй було повідомлено та неодноразово запропоновано пройти відповідний огляд на місці зупинки ТЗ та у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовилась, обумовлюючи це тим, що поспішає, у зв`язку із чим останній було роз`яснено, що своїми діями вона порушує п.2.5 ПДРУ, та щодо неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зауважила, що вона не схожа на нетверезу особу, на що інспектор поліції пояснив їй, що для того, щоб виявити водія у стані сп`яніння, поліцейський повинен здійснити зупинку його ТЗ на законних підставах, як у її випадку - за порушення ПДРУ. У ході спілкування інспектор виявив у неї ознаки алкогольного сп`яніння, та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, від якого вона відмовилась, що було зафіксовано поліцією.

Зважаючи на викладене, доводи ОСОБА_1 та її захисника щодо спонукання останньої поліцейськими до відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку не знайшли свого обгрунтованого підтвердження зібраними матеріалами, в той час як відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

При цьому, апеляційний суд враховує письмові пояснення, зазначені ОСОБА_1 у протоколі, відповідно яких свою відмову вона обумовлює роботою, відсутністю можливості та браком часу. (а.с. 1)

На рахунок аргументів апелянтів з приводу того, що ОСОБА_1 погодилась проїхати до медичного закладу для проведення огляду, однак поліцейськими було їй відмовлено за тих підстав, що протокол уже було складено, та повідомлено, що вона може пройти огляд самостійно, звернувшись до лікарні того ж дня, слід зазначити, що згідно наявного відеозапису убачається, що під час ознайомлення ОСОБА_2 із змістом складеного протоколу, остання висловила бажання проїхати для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння до лікарні, на що їй поліцейський було роз`яснено, що це неможливо, так як протокол уже складений та буде направлений до суду для вирішення питання по суті. Натомість, якщо ОСОБА_1 має бажання, вона може пройти такий огляд самостійно, щоб надати свої докази до суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2.5 ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

Водночас, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені її права, передбачені статтею 268 КУпАП, не є слушними, та спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, відповідну графу якого ОСОБА_1 власноруч засвідчила своїм підписом, без зауважень. (а.с. 1)

Посилання апелянтів на невірно зазначену дату народження ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення (08.06.1978 року, замість правильної 08.11.1978 року згідно ксерокопії паспорту, а.с. 29) апеляційний суд приймає до уваги, натомість зазначений недолік не є самостійною підставою для скасування рішення суду, не спростовують правильність його висновків та жодним чином не свідчать про те, що протокол складено щодо іншої особи, як на тому акцентує свою увагу адвокат.

Слід зазначити, що не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі порушення можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальних, взагалі не впливають на його дійсність.

Для визначення надмірного формалізму при розгляді справи Європейський суд з прав людини («ЄСПЛ») використав термін «правовий пуризм».

Зокрема, ЄСПЛ вказує, що пуризм у загальноприйнятому розумінні - це надмірне прагнення до чистоти, перевага форми над змістом.

При цьому в рішенні по справі «Сутяжник проти РФ» від 23.07.2009 (скарга N 8269/02) ЄСПЛ сформулював висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті рішення тільки для дотримання правового пуризму, оскільки рішення може бути скасоване лише з метою виправлення суттєвої помилки.

Тобто, враховуючи викладене та принципи ЄСПЛ визнання недопустимим доказом протоколу про адміністративне правопорушення з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено, дії співробітників поліції в порядку, передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_2 , ані її захисником не оскаржувалися. Отже, твердження апелянтів щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_2 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_2 реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Жодних вагомих причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР, тобто, ставили суб`єктивний фактор над суспільним, матеріали справи не містять, не надано їх було й під час апеляційного розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримала посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, нею було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, те, що її дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_2 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та її винуватості, а тому посилання апелянтів на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 та захисника Матюшко Л.І. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови суддіЖовтневого районного суду м.Харкова від 09 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргуОСОБА_1 та захисника Матюшко Л.І. залишити без задоволення.

Постанову суддіЖовтневого районного суду м.Харкова від 09 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик