Миколаївський апеляційний суд
Провадження № 33/812/520/25 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суддя Медведєва Н.А.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2025 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Савчук В.В.

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянула, апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 340 грн.

За постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 06.09.2025 р. о 13.40 год. за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинила відносно чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме, ображала його грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода його психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначає, що в день розгляду справи судом 17.10.2025 р. вона не була присутня в судовому засіданні, оскільки перебувала на онлайн навчанні зі своєю дитиною та не знала, що того дня судом було винесено постанову. Копію постанови вона отримала поштою 25.10.2025 р. В подальшому, з метою оскарження постанови вона звернулась за юридичною допомогою, що унеможливило вчасне звернення з апеляційною скаргою.

Вважає, що судове рішення не відповідає вимогам законодавства, суд не повно з`ясував усіх фактичних обставин, не дослідив належним чином та не наддав об`єктивної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення справи і, як наслідок, прийняв необґрунтоване рішення про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Пояснює, що не ображала потерпілого нецензурною лайкою, не вчиняла відносно нього ніяких насильницьких дій, в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, які б вказували на вчинення нею дій передбачених ч.1 ст.173 КУпАП та настання для ОСОБА_2 наслідків, а саме психологічної шкоди.

Зауважує, що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.

Звертає увагу, що в неї з чоловіком протягом останнього часу відбуваються постійні сварки через онлайн навчання дитини, він оговорює її та вчиняє відносно неї неправомірні дії, спричиняє тілесні ушкодження. В даній ситуації вона є жертвою домашнього насильства та всі її дії були направлені на те, щоб захистити себе.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, постановлена судом 17.10.2025 р., апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала до суду 12.11.2025 р., тобто з пропуском, встановленого ст. 294 КУпАП десятиденного строку на оскарження постанови.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні 17.10.2025 р. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію постанови вона отримала поштою 28.10.2025 р. В апеляційній скарзі, як на причину пропуску строку на апеляційне оскарження вона посилається на необхідність отримання правової допомоги.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2025 р.

Що стосується прийнятого судом рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст. ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма ст. 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 06.09.2025 р. о 13.40 год. за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинила відносно чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме, ображала його грубою нецензурною лайкою, в наслідок чого була завдана шкода його психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали провадження, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 723885 від 06.09.2025 р., протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.09.2025 р., пояснення ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_2 , терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 від 06.09.2025 р., дійшов обгрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Як слідує з матеріалів провадження, 06.09.2025 р. о 13.40 год. до служби «102» від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 його дружина у неадекватному стані з ножом кидається.

Відповідно до протоколу прийняття з аявим про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.09.2025 р. ОСОБА_2 вказав, що 06.09.2025 р. його дружина ОСОБА_1 ображала його грубою нецензурною лайкою, чим вчинила домашнє насильство.

Згідно із пояснень, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 підтвердила, що між нею та чоловіком виник конфлікт, під час якого вона його ображала, але з ножом вона не кидалась на нього.

В судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_1 вину не визнала. Потерпілий ОСОБА_2 пояснив суду, що останнім часом його дружина поводить себе неадекватно, отже між ними виникають сварки. 06.09.2025 р. він попросив її покинути квартиру. У відповідь вона почала його ображати нецензурними словами, схопила ніж. Він злякався та закрився у кімнаті. Ножом вона пошкодила двері у кімнаті. З цього приводу він викликав поліцію. Також він звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

06.09.2025 р. був виданий терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 , що доказом реальності загроз, які походили від неї, оскільки такий припис виноситься лише за умови встановлення безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На думку апеляційного суду, суддя, проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції. При цьому, в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначено, що склад адміністративного правопорушення має місце у діях особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода потерпілій особі. Тобто, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то в діях цієї особи є склад адміністративного правопорушення, що об`єктивно спростовує доводи апелянта.

Доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження та є власним баченням апелянта того, що сталося.

Істотних порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

За наведеного, підстав для скасування оскаржуваної постанови судді, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 22, 284, 293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року, відносно ОСОБА_1 , - залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва