Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Плебановича А.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП до нього застосовано адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 19 травня 2025 року о 19:00 в мі. Луцьк по вул. Чернишевського, 72 керував тз Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та за допомогою приладу Alkotest Drsger 6820 ARHK 0570 та у закладі охорони здоров`я відмовився чим порушив п.2.5 ПДР.

Також він, 19 травня 2025 року о 19:00 в мі. Луцьк по вул. Чернишевського, 72 керував тз Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_1 та не обрав безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами в результаті чого здійснив наїзд на електроопору. В результаті ДТП тз отримав механічні пошкодження чим порушив п. 2.3б, 12.1 ПДР.

Крім того він же, 19 травня 2025 року о 19:00 в мі. Луцьк по вул. Чернишевського, 72 керував тз Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_1 та не обрав безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами в результаті чого здійснив наїзд на електроопору чим порушив п.2.3є ПДР.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що за кермом транспортного засобу був не він, а ОСОБА_2 , яка після ДТП змогла вийти з транспортного засобу через водійські двері та через шокований та спантеличений стан покинула місце пригоди. Вказує на те, що працівниками патрульної поліції не було вчинено жодних дій для встановлення дійсних обставин ДТП, а в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом. Також зазначає, що після ДТП спрацювали дві передні подушки безпеки, що вказує про наявність двох осіб на момент ДТП. Крім того, акт огляду йому вручено не було, також не повідомлено про його складання. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.139, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в пошкодженні дорожніх споруд, а також в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.139, ст.124 КУпАП підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР 1 № 335702 від 19 травня 2025 року (а.с.2), серії ЕПР 1 № 335711 від 19 травня 2025 року (а.с.4), схемою ДТП, на якій зафіксовані місце зіткнення транспортного засобу з електроопором, а також механічні пошкодження транспортного засобу (а.с.9), (а.с.44), актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 19 травня 2025 року (а.с.12), а також іншими матеріалами справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що суддя дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.139, ст.124 КУпАП.

Також не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з посиланням на те, що він не перебував за кермом транспортного засобу.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Вимогами ч.2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Положення пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, регламентують, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 335699 від 19 травня 2025 року складеного щодо нього за порушення вимог п.2.5 ПДР, (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого зафіксовано ознаки сп`яніння ОСОБА_1 , зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук (а.с.7), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.05.2025 (а.с.8), відеозаписами з бодікамери працівника поліції (а.с15), а також іншими матеріалами справи.

Крім того, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечується.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що на момент ДТП він не керував транспортним засобом, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Так, місцевим судом на спростування доводів ОСОБА_1 про те, що на момент ДТП він не керував транспортним засобом, а за кермом була ОСОБА_2 , досліджено відеозапис з бодікамери поліцейського, якому надана належна оцінка.

Згідно вказано відеозапису, працівник поліції питає рятувальника, «що він всередині», маючи на увазі ОСОБА_1 , на що працівник медицини катастроф відповідає «Да», в подальшому працівник поліції запитує «що зажало» на що працівник медицини катастроф відповідає «все закрито». В подальшому з відеозапису вбачається, що тз лежить перевернутим на бік, місце водія знаходиться зверху, при цьому усі двері зачинені. Також зафіксовано, як рятувальники разом з працівниками поліції намагаються відчинити автомобіль проте цього зробити не виходить оскільки він заблокований із середини (а.с.15).

Таким чином, вказані особи не змогли відчинити транспортний засіб у звичайний спосіб, що свідчить про те, що він заблокований із середини і з нього ніхто після ДТП не виходив, оскільки якби за кермом автомобіля була б ОСОБА_2 то вона мала б вийти з транспортного засобу через двері водія, які знаходяться зверху, попередньо відстібнувши пасок безпеки, при спрацювавших подушках безпеки, а далі перебуваючи на зовні та знаючи, що в автомобілі знаходиться ОСОБА_1 заблокувати автомобіль та залишити місце ДТП.

На підставі досліджених матеріалів справи місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що автомобіль в якому після ДТП знаходився ОСОБА_1 будучи заблокованим, перебував у такому положенні і стані, що залишити його самостійно людині, яка перебуває в шоковому стані без сторонньої професійної допомоги було не можливо. Крім того, після ДТП до прибуття працівників ДСНС пройшов певний проміжок часу, і ОСОБА_1 залишив автомобіль лише після прибуття працівників ДСНС, які за допомогою спецприладдя механічним способом видалили дах транспортного засобу.

Також на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 розповідає працівнику поліції, як він рухався, а саме на запитанні поліцейського «ви рухалися з того напрямку, з тої частини вулиці в той да» ОСОБА_1 вказуючи пальцем в сторону автомобіля відповів «з тої» (а.с.15).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що під час тривалого спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 жодного разу жодного разу не заперечував факт керування транспортним засобом, а також не зазначав що автомобілем керувала інша особа (а.с.15).

Допитана під час розгляду справи місцевим судом свідок ОСОБА_2 суду показала, що саме вона керувала автомобілем ОСОБА_1 , після ДТП він допоміг їй вибратися із автомобіля і вона будучи в шоковому стані пішла додому.

Місцевим судом обґрунтовано пояснення ОСОБА_2 визнано такими, які надані з метою уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки вони не спростовують факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .. З чим погоджується і апеляційний суд.

Більше того, суд першої інстанції постановою від 22.09.2025 скерував матеріали за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України щодо ОСОБА_2 до Луцької окружної прокуратури для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.77-78).

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом в момент ДТП, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повністю спростовуються вищенаведеними доказами в їх сукупності, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу в момент ДТП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Також є безпідставним доводи ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції на місці зупинки автомобіля не складались акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки відсутність такого фіксування на відеозаписі не свідчить про не складання вказаних документів. Крім того, законодавець не зобов`язує працівників фіксувати заповнення вказаних документів за допомогою бодікамер.

Враховуючи вищенаведене, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду.

Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.139 ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та обґрунтовано застосував на підставі ч.2 ст.36 КУпАП адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Підстав для скасування судового рішення та закриття провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов