ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 644/2479/24 Головуючий І-ї інстанції Шевченко С.В.
Провадження № 33/818/156/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м.Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Дєдової Н.С.

за участю захисника Лихачової М.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

15.11.2024 року ОСОБА_1 поштою подав апеляційну скаргу, яка була зареєстрована в суді 19.11.2024 року, та в якій за її змістом просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що в судовому засіданні 20 серпня 2024 року при проголошенні оскаржуваного рішення він не був присутній, копію постанови отримав 01.09.2024 року, що підтверджується даними поштового відправлення, доданої до апеляційної скарги.

Вказує, що з 24.02.2022 року він перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, приймає безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, тобто, приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущено ним з поважних причин, а зазначені обставини є підставою для його поновлення.

Також, просить звернути увагу, що при поданні цієї апеляційної скарги він не допустив тривалого зволікання з її поданням.

Дослідивши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульовано КУпАП. Зокрема, подання апеляційної скарги на постанову судді, винесеної за наслідками розгляду справи, заяви чи клопотання учасника провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Зокрема, відповідно до Рішення ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року в п. 53 якого зазначено, що «… право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмежуванням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави…», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її ухвалення.

Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок при здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. - пункт 91).

Так, постановою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

Як убачається з матеріалів справи, вперше апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження ОСОБА_1 подав 06.09.2024 року, про що свідчить відмітка поштового відділення (а.с. 54-55). В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 посилався нате, що участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення не приймав, копію оскаржуваної постанови отримав лише 01 вересня 2024 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року було відмовлено ОСОБА_1 в поновленні процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки вказані апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови не можна визнати поважними, а інших об`єктивних причин, які перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови судді у визначений законом строк апелянтом не наведено, то подану апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Тобто, ОСОБА_1 вже реалізував своє право на апеляційне оскарження та звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке було вже вирішено по суті.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

За таких обставин постанова Харківського апеляційного суду від 13.11.2024 року набрала законної сили та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до положень п.9 ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства. Відтак, повторне звернення з аналогічним клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження за умови, що попереднє рішення апеляційного суду, постановлене за наслідками розгляду такого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження набуло законної сили, порушує принцип обов`язковості судового рішення.

За змістом пункту 52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/39, правова певність (юридична визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду справи в суді.

Слід звернути увагу, що в постанові Харківського апеляційного суду від 13.11.2024 року містяться вичерпні доводи щодо порушення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження. Отже, повторний розгляд такого клопотання призведе до порушення принципу res judicata як складової принципу верховенства права, відповідно до якого остаточне рішення суду, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд у порядку нагляду.

Нову апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 15.11.2024 року одночасно із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, яке обґрунтоване такими ж обставинами, які наведені в попередньому клопотанні і були вже предметом розгляду апеляційного суду.

В новому клопотанні про поновлення строку, яке подане ОСОБА_1 15.11.2024 року, в якості обставин для його поновлення, окрім тих, що були наведені в попередньому клопотанні і були вже предметом розгляду апеляційного суду, вказує, що він є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу, яка є безперервною, приймає безпосередню участь у бойових діях, а тому не мав можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Поважними причинами слід вважати обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КУпАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року зі змінами, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено та діє воєнний стан, який на теперішній час продовжений.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди у учасників провадження для реалізації своїх процесуальних прав.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Як убачається з довідки командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.05.2024 року, солдат ОСОБА_1 обіймає посаду музиканта оркестру та в період, останній раз, з 13.10.2023 року по 30.04.2024 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф.

Тобто, надані ОСОБА_1 документи, дійсно підтверджують його участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України в період, в тому числі, з 13.10.2023 року по 30.04.2024 року, однак, вони не охоплюють період розгляду судом першої інстанції справи та винесення постанови 20 серпня 2024 року.

З огляду на відсутність змістовних і вагомих доводів щодо неможливості звернення зі скаргою у встановлений законом строк, апеляційний суд вважає, що пропуск строку на звернення до суду з апеляційною скаргою у зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України, виконання ОСОБА_1 своїх військових обов`язків, без надання обґрунтованих доказів неможливості реалізувати свої права у відповідності до ст.294 КУпАП - не є поважною причиною пропуску строку.

За таких обставин, твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено із поважних причин, не підтверджено відповідними обставинами та належними доказами. Клопотання не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що клопотання ОСОБА_1 не містить нових відомостей про наявність поважних об`єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, та яким би не було вже надано оцінки у постанові Харківського апеляційного суду від 13.11.2024 року, враховуючи положення ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження відмовити, а апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.

26.11.2025 року захисником Лихачовою М.Б. до апеляційного суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Подане клопотання розгляду не підлягає, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2024 року.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик