Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Конфісковано безпородного собаку сірого кольору.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона 10.10.2025 близько 18.00 по вул. Східно-Межова, 41А, в с. Підгайці Луцького району, вигулювала собаку поза місцем її постійного утримання без намордника та повідка, внаслідок чого собака кинувся на потерпілу ОСОБА_2 та вкусив її за праву гомілку, чим було спричинено шкоду її здоров`ю.

В поданій апеляційній ОСОБА_1 вважає постанову судді необґрунтованою. Зазначає, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.154 КУпАП фактично на законодавчому рівні не віднесений до компетенції будь-якого органу, а тому місцевим судом було порушено правила підвідомчості, оскільки відповідно до ст.221 КУпАП справи передбачені ч.3 ст.154 КУпАП, до підвідомчості районних судів не відноситься. Вказує на те, що органом, яким було складено протокол, невірно визначено склад правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону. Крім того, місцевий суд в порушення вимог закону в оскаржуваній постанові самостійно визначив норму Правил Благоустрою населених пунктів Підгайцівської сільської ради. Також вказує, що відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що саме її дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або майна. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , яка підтримувала апеляційну скаргу і просила скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційну скаргу і пролсила постанову судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що місцевим судом порушено правило підвідомчості, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації положень деяких міжнародних угод та директив Європейського Союзу у сфері охорони тваринного та рослинного світу» № 1684-IX від 15.07.2021, який введений в дію з 08.11.2021, стаття 154 КУпАП викладена в новій редакції.

До внесення цих змін у статті 154 було дві частини і згідно зі ст.ст.218, 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.154 КУпАП, були підвідомчі адміністративним комісіям при виконавчих органах міських рад, а справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.154 КУпАП, районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судам (суддям).

Після внесення змін у новій редакції статті 154 вже три частини і згідно зі ст.ст.218, 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.154 КУпАП, також підвідомчі адміністративним комісіям при виконавчих органах міських рад, а справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.154 КУпАП, районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судам (суддям).

Разом з тим, законодавець не визначив орган, якому підвідомчі справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.154 КУпАП.

За загальним правилом відповідно до приписів ч.1 ст.214 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).

Разом з тим, згідно з ч.6 ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст.29 КУпАП конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» право власності та інші речові права на тварин у разі жорстокого поводження з ними можуть бути припинені за рішенням суду шляхом їх оплатного вилучення або конфіскації.

Крім того, з комплексного та системного аналізу норм КУпАП вбачається, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, які є більш суспільно небезпечними за своїми наслідками, а також за наявності кваліфікуючих ознак та вищого рівня відповідальності відноситься до компетенції судів.

Санкцією ч.3 ст.154 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією тварин і порівняно з санкціями ч.1 і ч.2 цієї статті вона є найбільш суворою.

Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.154 КУпАП, відноситься до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, то вони є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Диспозицією статті 154 КУпАП передбачена відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Частина 3 статті 154 КУпАП передбачає відповідальність за ці ж дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Апеляційним судом встановлено, що собака ОСОБА_1 перебував поза місцем його постійного утримання без намордника та повідка, внаслідок чого собака вкусив потерпілу ОСОБА_2 , чим було спричинено шкоду її здоров`ю.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №429559 від 10 жовтня 2025 року (а.с.1), який повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП щодо його змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу правопорушниці, місце, час вчинення та суть правопорушення, рапортом прийняття заяви про вчинення адміністративного правопорушення від 10.10.2025, згідно якого на службу «102» 10.10.2025 о 21.05 отримано повідомлення від ОСОБА_3 про те, що 10.10.2025 по вул. Східна в с. Підгайці безпородній собака сірого кольору вкусив його дружину ОСОБА_2 за праву гомілку (а.с.2), письмовими пояснення свідка ОСОБА_3 від 10.10.2025 року (а.с.5), довідкою Травмпункту КП «Медичне Об`єднання Луцької міської територіальної громади» № 9746 від 10.10.2025, згідно якої ОСОБА_2 звернулася до травматолога 10.10.2025 року, і в неї було діагностовано вкушену рану нижньої третини правої гомілки від укусу собаки (а.с.4).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечувала той факту, що в місці та в час, зазначених в протоколі, належний їй безпородний собака вибіг за межі її будинковолодіння та вільно пересувався по громадській території без повідка та намордника.

В ході апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_4 підтвердила свої письмові пояснення та вказала, що 10.10.2025 близько 18.00 по АДРЕСА_1 , коли вона йшла по вулиці, то біля ОСОБА_1 були собаки, які гавкали на неї. ОСОБА_1 сказала їй зачекати, поки вона зажене собак у двір. Однак, одна із собак кинувся на неї та вкусила її за праву гомілку. Після укушення вона звернулася за медичною допомогою. На підтвердження своїх пояснень долучила фото місця, де її вкусив собака. Категорично заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що на даний час вона із ОСОБА_1 не примирилася.

Пояснення потерпілої ОСОБА_2 повністю спростовують твердження апелянта про те, що потерпілу покусали інші собаки, під час її повернення додому.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Особа, яка супроводжує тварину зобов`язана, зокрема,забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин.

Відповідно до абз.4 ч.7 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

З огляду на те, що зазначених вимог Закону ОСОБА_1 , яка утримує собаку, не було дотримано, наведене мало наслідком заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №9746 від 10 жовтня 2025 року (а.с.7) та фотознімками.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження, оскільки такий складено щодо ОСОБА_1 , яка утримує собаку та несе за неї відповідальність. Крім того, у розумінні вимог статті 251 КУпАП, складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, такі є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що поза розумним сумнівом було встановлено, що ОСОБА_1 утримувала собаку у порушення вимог Правил утримання собак та котів, внаслідок чого собака укусила потерпілу ОСОБА_2 , внаслідок чого останній були заподіяні тілесні ушкодження та шкода здоров`ю.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки не спростовують зазначеної вище сукупності доказів її вини у вчиненні правопорушення, яке ставиться їй у провину, та не можуть бути безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у даній справі. Крім того, такі доводи були предметом перевірки під час розгляду справи місцевим судом.

Підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року щодо неї без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов