Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Кобилинського А.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Визначено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 24.07.2025 близько 09:40 год за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно своєї сестри ОСОБА_3 , а саме: нецензурно лаялась, шарпала за руки та одяг, не спричинивши тілесні ушкодження, свідком чого стала донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим принизила честь та гідність, внаслідок чого було завдано шкоду здоров`ю потерпілим.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник Кобилинський А.О. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_3 створила сварку та конфлікт, що підтверджено постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2025, якою ОСОБА_3 визнано винною за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 . Будь-якого насильства ОСОБА_2 не вчиняла, винною себе не визнає, а суд першої інстанції вказані обставини до уваги не взяв та розглянув справу формально.

З огляду на наведене захисник просить скасувати оскаржену постанову, а провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КпАП України.

За приписами ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , та її захисник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Захисник Кобилинський А.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Тому, за наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 та її захисника у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши потерпілу, суддя доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КпАП України вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.

Так, незважаючи на заперечення ОСОБА_2 своє вини у вчиненні домашнього насильства, її винуватість у вчиненні інкримінованих їй правопорушень підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ №210930 та серії ВАВ №210931 від 24.07.2025, терміновими заборонними приписами стосовно кривдника, заявою та письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , формами оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рапортом та іншими матеріалами справи.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В своїй сукупності наведені вище докази узгоджуються з письмовими поясненнями потерпілої та підтверджують факт здійснення ОСОБА_2 домашнього насильства, тобто умисного вчинення дій фізичного та психологічного характеру стосовно своєї сестри ОСОБА_3 , а саме нецензурно лаялась, шарпала за руки та одяг, не спричинивши тілесні ушкодження, свідком чого стала донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим принизила честь та гідність, внаслідок чого було завдано шкоду здоров`ю потерпілим, що тягне за собою відповідальність за ч. 1, 2 ст. 173-2 КпАП України.

Сумніви щодо достовірності зазначених вище доказів у суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то жодним чином не можна робити висновок про недоведеність вчинення домашнього насильства.

Покликання про визнання винною потерпілої ОСОБА_3 чи закриття провадження у справі стосовно неї за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 , про що вказує захисник в апеляційній скарзі, не підлягає перевірці в межах цієї справи та не має преюдиційного значення при вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КпАП України.

Враховуючи актуальність запобігання та протидію домашньому насильству, відсутність в потерпілої обґрунтованих підстав оговорювати ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду про доведеність винуватості останньої у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на думку апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необґрунтованими і недостатніми, тому апеляційний суд їх не бере до уваги.

При цьому, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КпАП України ні останньою, ні її захисником не надано ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином усі інші доводи захисника, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, шляхом закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, - тобто у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Кобилинського Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_2 без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук