Провадження № 33/824/4264/2025 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Савченка А.М., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Нечипоренка А.А. на постанову Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 07 червня 2025 року о 03 год. 05 хв., в м. Києві, по вул. Велика Васильківська, поблизу будинку № 139, керував електросамокатом «Jeet 210-602» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мовлення. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Захисник зазначив, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення і не був водієм у розумінні п. 1.10. Правил дорожнього руху, оскільки він не керував транспортним засобом, а керував електросамокатом, потужністю двигуна 1 кВт, що в розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху не є транспортним засобом та не відноситься до категорії транспортних засобів, за керування якими передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказав, що на вказаний електросамокат, яким керував ОСОБА_1 згідно закону не передбачено необхідності мати посвідчення водія, тому до нього не може бути застосовано відповідальність у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Окрім того, факт керування ОСОБА_1 не доведений, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що останній стоїть на асфальтному покритті та не здійснює руху електросамокатом, а лише притримує його. Окрім цього, звернув увагу, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу перебував поза межами проїзної частини дороги, а перебував на пішохідному переході. Разом з цим, на думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення, складений з порушенням вимог ст.266 КУпАП. Такі порушення виявились у тому, що протокол про адміністративне правопорушення складений у відсутності свідків. Окрім того, у матеріалах справи відсутній акт огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, а також не долучений рапорт працівників поліції, що свідчить про неповноту доказів і порушення вимог ст. 251 КУпАП щодо належного підтвердження обставин правопорушення. Крім того, працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом. На переконання апелянта, відсутність повного відеозапису із місця події безумовно підтверджує викладені у апеляційній скарзі доводи щодо обстановки на місці події та свідчить про незаконність дій працівників поліції, а доводи судді суду першої інстанції у цій частині є фактично припущеннями, які не ґрунтуються на зібраних матеріалах. Просив постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника Савченка А.М., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Висновки місцевого суду про доведеність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, зокрема:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 353992 від 07.06.2025 року в частині часу та місця вчинення адміністративного правопорушення, даним про особу, яка його вчинила;

відеозаписом, зробленим нагрудною камерою поліцейського, яким зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

іншими доказами.

Дослідивши зібрані докази та надавши їм належну юридичну оцінку місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, та із дотриманням вимог закону наклав на нього стягнення у виді штрафу, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність постанови в частині визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки засіб, який він керував не відноситься до транспортних засобів не ґрунтується на матеріалах справи, положеннях КУпАП та вимогах нормативних документів, якими регламентується безпека дорожнього руху. Так, відповідно до ст. 130 КУпАП відповідальність за цією статтею настає зокрема у випадку керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поняття транспортного засобу надане у п.1.10 ПДР України відповідно до якого «транспортний засіб» це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Наведене указує на те, що електросамокат, яким керував ОСОБА_1 відноситься до транспортних засобів, а керування ним у стані алкогольного сп`яніння чи відмова від проходження огляду на стан сп`яніння особою, яка керувала електросамокатом утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. 130 КУпАП.

На думку суду у даній справі зібрана достатня кількість доказів, якими доведена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зібрані докази є належними та допустимими.

Як вбачається із зазначеного вище відеозапису, ОСОБА_1 ході спілкування із поліцейськими у ході фіксації виявленого адміністративного правопорушення не заперечував факт керування ним електросамокатом. Те, що відеозаписом не зафіксований рух електросамоката не спростовує факту доведеності керування цим транспортним засобом.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, то вимогами закону не передбачена необхідність складання даного протоколу виключно у присутності свідків. Тому відповідні доводи апеляційної скарги суд вважає не обґрунтованими.

Щодо акту огляду особи на стан сп`яніння, то ОСОБА_1 у вину було поставлено вчинення відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що виключає наявність акту огляду на стан сп`яніння. Щодо рапорту працівників поліції, який відповідно до апеляційної скарги не долучений до матеріалів справи, то рапорт працівників поліції, відповідно до положень ст. 251 КУпАП не є джерелом доказів, а тому його відсутність не може враховуватись при вирішенні питання про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Стягнення у виді штрафу на ОСОБА_1 накладене в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Наведене дає підстави стверджувати про необґрунтованість апеляційної скарги в частині доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу. У зв`язку із цим суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги у цій частині, а постанову у відповідній частині залишити без змін.

Поряд із цим, суд вважає, що є обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованого накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Як вбачається із санкції ч.1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами накладається виключно на водіїв. Відповідно до п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія. Між тим, керування електросамокатом не потребує посвідчення водія і матеріали справи не містять будь-яких даних про наявність у ОСОБА_1 такого посвідчення. Наведене дає підстави стверджувати, що у ході розгляду справи не доведено те, що ОСОБА_1 є водієм, а тому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на нього накладене без належних на те правових підстав. У зв`язку із цим постанова Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 підлягає зміні шляхом виключення із постанови рішення місцевого суду про накладення на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Нечипоренка А.А. задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити із постанови Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року рішення суду про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ігнатюк О.В.