КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Куца Я.О та прокурора Сироватки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Куца Я.О. на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта вища, працюючого на посаді юриста у Благодійному фонді «Deep state UA» зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, № 3623, складеного 16.04.2025, ОСОБА_1 , виконуючи 08.12.2023 повноваження депутата Ірпінської міської ради Київської області, будучи суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) та приміткою до статті 172-6 КУпАП, на яку поширюється дія Закону № 1700-VII, в порушення вимог абзацу 2 частини другої статті 45 Закону №1700 не своєчасно, без поважних причин подав 23.10.2024 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 172-6 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, які необхідно сплатити в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Куц Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2025 року скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Альтернативний вид судового рішення, закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що на відсутність складу адміністративного правопорушення через наявність поважних причин та відсутність умислу, а саме перебування в зоні бойових дій як безумовна поважна причина. Так, суду першої інстанції були надані беззаперечні докази (наказ про відрядження, покази свідків), що ОСОБА_1 в період граничних строків подання декларації перебував у відрядженні в Донецькій області. Законодавство та судова практика прямо відносять військові події та обставини непереборної сили до поважних причин, що виключають відповідальність. Зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 560/10011/22 суд зазначив, що «...перебування особи на території, де ведуться активні бойові дії, може бути визнано поважною причиною... за умови, що такі обставини об?єктивно унеможливлювали виконання відповідного обов?язку». В даному випадку, нестабільний зв?язок та пріоритет особистої безпеки в зоні бойових дій є саме такими обставинами, що об?єктивно унеможливлювали своєчасне подання декларації.

Щодо неправильної оцінки доказів та презумції добросовісності вказав, що судом було відхилено покази свідків щодо спроб подання декларації, надавши перевагу технічній довідці, яка не є вичерпним доказом та суперечить принципу «поза розумним сумнівом», який, хоча й притаманний кримінальному провадженню, є загальним стандартом доказування вини.

Згідно з практикою ЄСПЛ (рішення у справі «Капо проти Бельгії»), будь-які сумніви щодо винуватості особи мають тлумачитися на її користь. Зазначає, що суд першої інстанції, навпаки, витлумачив усі сумніви проти ОСОБА_1 , відкинувши докази, що свідчили на його користь.

Окремо зауважує, що судом першої інстанції так само як і суб`єктом, що складав протокол про адміністративне правопорушення свідомо допущено вказівки щодо ОСОБА_1 про те, що він являється депутатом Ірпінської міської ради Київської області, а також в описі обставин вказано, що до 01.04.2024 року він мав подати декларацію як депутат Ірпінської міської ради, що суперечить встановленим в суді обставинам справи, з огляду на складення ОСОБА_1 повноважень депутата Ірпінської міської ради та фактичної подачі ним щорічної декларації за 2023 рік в грудні 2023 року в межах строків передбачених законом для осіб, що припиняють повноваження як субєкта декларування.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Куц Я.О. пояснили, що ОСОБА_1 був у відрядженні з 17.03.2024 року по 05.04.2025 року в зоні бойових дій в Донецькій області. Вказаний період припадає на граничний термін подачі декларації. Вказали, що ним вчинялися дії для пондання декларації 30.03.2025 року, однак вона не була прийнята, про що ОСОБА_1 дізнався з листа від НАЗК, та подав повторно вже 23.10.2025 року.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та наданих стороною захисту пояснень, вказавши, що вказані обставини не підтверджені жодними доказами наявними в матеріалах справи та звернув увагу, що у разі виконання функцій ОСОБА_1 30.03.2024 року на подання декларації, у системі була б збережена чернетка та ці дії були б відображені у послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_1 та його захисника Куца Я.О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення, їх пояснення та відповіді на запитання суду, передослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з вимогами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За правилами ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відбувся з додержанням вказаних норм законодавства ? всебічно, повно і об`єктивно, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Так, відповідальність за ч.1 ст.172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

Згідно примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням 36 сесії восьмого скликання Ірпінської міської ради Київської області від 23.11.2023 № 2812-36-VIII повноваження депутата Ірпінської міської ради достроково припинено (а.с.14). Постановою Ірпінської міської територіальної виборчої комісії Бучанського району Київської області від 08.12.2023 №270 визнано обраним депутатом указаної ради наступного за черговістю в єдиному виборчому списку відповідної місцевої організації партії, у зв`язку з достроковим припиненням повноважень ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Положеннями частини третьої статті 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» вказано, що на депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження встановлені Законом. Так, депутати зобов`язані щороку до 01 квітня наступного року подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII депутати місцевих рад є суб`єктами на яких поширюється дія цього Закону. Тобто ОСОБА_1 , як депутат Ірпінської міської ради Київської області є суб`єктом на якого поширюється дія Закону № 1700-VII та він є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Згідно з приміткою до статті 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону № 1700-VII зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Абзацом 2 частини другої статті 45 Закону № 1700-VII визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, указану у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункту 5, частини першої статті 3 Закону № 1700-VII зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1700-VII (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Отже, ОСОБА_1 , будучи депутатом місцевої ради, тобто суб`єктом на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, зобов`язаний був подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік упродовж часу з 01.01.2024 з 00:00 до 31.03.2024 23.59 год.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав відповідну щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, за 2023 рік лише 23.10.2024 о 23:10, тобто не своєчасно без поважних причин.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується в своїй сукупності дослідженими доказами, а саме рішенням 36 сесії восьмого скликання Ірпінської міської ради Київської області від 23.11.2023 № 2812-36-VIII відповідно до якого повноваження депутата Ірпінської міської ради ОСОБА_1 достроково припинено (а.с. 14); постановою Ірпінської міської територіальної виборчої комісії Бучанського району Київської області від 08.12.2023 №270, якою визнано обраним депутатом указаної ради наступного за черговістю в єдиному виборчому списку відповідної місцевої організації партії, у зв`язку з достроковим припиненням повноважень ОСОБА_1 (а.с. 16-17); скрін-шотом з офіційного веб-сайту НАЗК відповідно до якого ОСОБА_1 подано щорічну декларацію, назва посади: депутат Ірпінської міської ради Бучанського району 23.10.2024, декларацію після звільнення на тій же посаді ним подано 17.12.2023 (а.с.10); послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 у період з 01.01.2024 до 31.03.2024, з якої убачається, убачається, що за указаний період входу до його особистого кабінету ним не здійснювалося, будь-яких дій користувачем не вчинялося (а.с.11).

Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані у відповідності до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги щодо перебування ОСОБА_1 у відрядженні в зоні бойових дій, як безумовна поважна причина пропуску строку на подання декларації у визначений законом строк не є переконливими, оскільки вказане не є підставою для визнання того, що останній не міг своєчасно, заздалегіть подати декларацію.

Так, враховуючи, що строки для подачі декларації є чітко визначеними законом, а в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації зумовлено поважними причинами, отже доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними.

Крім того, посилання ОСОБА_1 про вчинення активних дій щодо подання декларації 30.03.2024 року жодним чином не доведено та як вірно вказав суд першої інстанції спростовується послідовністю дій користувача Єдиного реєстру декларацій за період з 01.01.2024 до 31.03.2024. Указані відомості формуються автоматично за наслідками дій чи відсутністю дій користувачів указаних реєстрів, тим паче, як убачається з послідовності за період з 31.03.2024 до 24.10.2024, то відповідною автоматизованою системою фіксуються і вхід до реєстру, відображення методичних рекомендацій, створення нових декларацій, збереження, подання, тощо. Будь-які дії, за період з 01.01.2024 до 31.03.2024 ОСОБА_1 здійснено не було.

Щодо твердження сторони захисту в частині строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до правил ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов?язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Тобто законодавець передбачає дискрецію при застосуванні заходів адміністративного стягнення до осіб, визнаних винним у вчиненні корупційних правопорушень.

Враховуючи, що з моменту вчинення ОСОБА_1 правопорушення дворічний термін накладення адміністративного стягнення не сплинув, то апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.38 КУпАП.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції порушень вимог закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення в ході апеляційного перегляду справи не встановлено, вважаю, що оскаржувана постанова, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Куца Я.О. - залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, які необхідно сплатити в дохід держави - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 367/4313/25

Апеляційне провадження № 33/824/5283/2024

Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Білогруд О.О.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.