ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4306/25 Головуючий суддя І інстанції Яковлева В. М.
Провадження № 33/818/1477/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю прокурора Кубаха М.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бардіна І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бардіна І.С. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця м. Харкова,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , займаючи посаду головного спеціаліста інженера-економіста відділу маркетингу та менеджменту управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, будучи відповідно до п.п. в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам п. 27 р. ХІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону несвоєчасно, а саме 01.02.2024 року об 14 год. 13 хв., без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2022 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, захисник Бардін І.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати судову постанову а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП або на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, або повернути протокол посадовій особі, яка його складала для дооформлення або звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що на момент розгляду судом першої інстанції цієї справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, а тому вважав, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі за п.7 ст. 247 КУпАП. Поряд з цим вважав, що датою виявлення вчиненого адміністративного правопорушення суд першої інстанції помилково визнав саме дату складення протоколу. Також вказував на те, що суб`єктів декларування, на період дії воєнного стану та три місяці після його припинення було звільнено від обов`язку подання декларацій. Крім того, захисник посилався на те що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі всі обставини справи, а саме відмовив в задоволенні клопотання щодо допиту свідків, які, на думку захисника, мають суттєве значення для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Посилався на практику ЄСПЛ. Також вказував на те, що протокол складений особою, яка не має повноважень складати такий протокол. Крім цього, вказував на те, що від дій ОСОБА_1 , які зазначені в протоколі, не настали суспільно-небезпечні наслідки, що свідчить про відсутність будь-яких спричинених збитків та враховуючи те що ОСОБА_1 пропустив встановлений строк для подачі декларації лише на 14 год. 13 хв., а законодавець не встановив заборони щодо можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - вважав за можливо застосувати стосовно ОСОБА_1 положення ст. 22 КУпАП та звільнити останнього від адміністративної відповідальності за малозначністю та обмежитись усним зауваженням. Крім того, захисник посилався на те, що ОСОБА_1 з початку повномасштабного збройного вторгнення рф на територію України по теперішній час здійснює активну допомогу ЗСУ у захисті життів українських військовослужбовців, проти дії ворожих БПЛА, надає практичні рекомендації по керуванню різними типами БПЛА, які перебувають на озброєнні ЗСУ та іншу практичну допомогу військовослужбовцям, які безпосередньо приймають участь у бойових діях. Зокрема, у 2023 році та протягом січня 2024 року ОСОБА_1 перебував у підрозділах ЗСУ, які дислокуються у безпосередній близькості до лінії зіткнення з рф, де заборонено користуватись засобами зв`язку та мати доступ до мережі Інтернет, та надавав цим підрозділам практичну допомогу. Крім того, захисник вказував на те, що щорічну декларацію за 2023 рік ОСОБА_1 подав вчасно та у цей же день подав декларацію і за 2022 рік, однак вона не зберіглась. Виявивши те, що декларація за 2022 рік не подана, ОСОБА_1 самостійно, без будь-яких нагадувань з боку державних органів, залишив місце дислокації військової частини за погодженням з командиром, та знайшов місце де є зв`язок з мережею Інтернет та подав декларацію за 2022 рік, пропустивши визначений законом строк лише на 14 годин 13 хвилин.

Заслухавши доповідь судді, а також доводи ОСОБА_1 та його захисника Бардіна І.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, дослідивши відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду, з метою всебічності та повноти перегляду цього провадження, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги, а також висновки суду першої інстанції шляхом дослідження наявних у справі фактичних відомостей, а також допиту свідків та нових відомостей, наданих стороною захисту від компетентних правоохоронних органів та командування бойової військової частини Збройних Сил України, які приймають участь у відсічі збройній агресії рф.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону, та не повно з`ясував обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до відомостей листа Верховного суду від 09.04.2021 року №1089/0/2-21, моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, слід вважати день складення протоколу про таке правопорушення уповноваженою посадовою особою.

Приписами ст. ст. 221, 280 та 284 КУпАП у їх сукупності встановлено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, і ст. 172-6 цього Кодексу. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Таким чином, у разі оскарження постанови суду першої інстанції, справа не розглядається спочатку, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи щодо законності та обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення, що вочевидь свідчить про помилковість тверджень апелянта щодо закінчення на момент апеляційного розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Крім того, захисник посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений особою, яка не мала права його складати, однак будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав цей протокол ані ОСОБА_1 , ані його захисник, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не подавали.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів щодо незаконності дій працівника поліції під час складення цього протоколі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про суб`єктивність таких доводів, оскільки вони не підтверджуються будь-якими фактичним відомостями, а тому суд ставиться до них критично.

Крім того, відповідно до відомостей, які містяться у гіперпосиланні на декларацію в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_1 дійсно щорічну декларацію за 2022 рік подав 01.02.2024 року об 14 год. 13 хвилин, тобто спізнившись на 14 годин, несвоєчасно, оскільки згідно з п.2-7 р. ХІІІ «прикінцеві положення» Закону № 1700-VII встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Крім того, в своїх письмових поясненнях, які він надавав начальнику 7-го управління ДСР Національної поліції України (арк. 52), ОСОБА_1 зазначав, що він несвоєчасно подав декларацію щорічну за 2022 рік.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що пропустив строк подачі щорічної декларації за 2022 рік та подав її несвоєчасно, тобто з запізненням на 14 годин, але суд першої інстанції не врахував та неповно досліджував обставини, які зашкодили дотриманню строку подання декларації.

Зокрема, відомості протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про те, що ОСОБА_1 будучи головним спеціалістом інженером-економістом відділу маркетингу та менеджменту управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, являючись згідно з п.п. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно, а саме: 01.02.2024 року об 14:13 год. подав щорічну декларацію за 2022 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Однак, суд апеляційної інстанції бере до уваги диспозицію частини 1 статті 172-6 КУпАП, згідно якої обов`язковою умовою наявності складу адміністративного правопорушення є відсутність поважних причин несвоєчасної подачі декларації.

В протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано, а судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію без поважних причин.

Натомість, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин несвоєчасної подачі ОСОБА_1 декларації за 2022 рік, виходячи з наступного.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомляв, що протягом тривалого часу, в тому числі, у грудні 2023 року та у січні 2024 року перебував у місці дислокації військової частини біля лінії бойового зіткнення, де не працюють звичайні засоби зв`язку, а також відсутній доступ до мережі Інтернет, з метою надання невідкладної допомоги військовослужбовцям.

Зокрема, ОСОБА_1 пояснив, що має спеціальні знання та унікальний досвід практичного застосування своїх знань, що дозволяє йому надавати практичні рекомендації, тренувати та навчати військовослужбовців ЗСУ щодо керування БПЛА, які перебувають на озброєнні ЗСУ, правильне використання роботи РЕБів, удосконалення протидії ворожим БПЛА, тощо, з метою збереження життів військовослужбовців та завдання втрат ворогу.

Також повідомив, що він не міг залишити місце розташування військової частини, оскільки без його допомоги могли загинути військовослужбовці ЗСУ, що, на його думку, було пріоритетним ніж подати декларацію у визначений законом строк. Поряд з цим він повідомив, що під час виїзду до місцевості, де працює мережа Інтернет, ним було подано декларацію щорічну за 2021 рік та за 2022 рік.

Проте, згодом, особисто перевіривши відомості поданих ним декларацій, встановив, що декларація за 2022 рік не була коректно направлена.

Дізнавшись про це, ОСОБА_1 , виконавши, на той момент, свої невідкладні обов`язки, повідомивши військове керівництво та отримавши згоду, використовуючи особисті технічні знання та навички, а також надані йому у користування технічні пристрої, покинув місце свого розташування, підключився до мережі Інтернет та подав декларацію за 2022 рік.

Вказані доводи ОСОБА_1 об`єктивно підтверджуються відомостями, які зазначені в довідці командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 01.10.2023 року по теперішній час задіяний для забезпечення покращення виконання постановлених на військовослужбовців частини НОМЕР_1 бойових завдань. Проводить навчання та інструктажі для військовослужбовців у різних сферах. У період з грудня 2023 року по лютий 2024 року ОСОБА_1 неодноразово знаходився на територіях, де була відсутня мережа Інтернет та виконував завдання на користь військовослужбовців у прифронтовій зоні.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що відповідно до відомостей довідки начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_3 , ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в Управлінні СБ України в Харківській області та приймає безпосередню участь у виконанні оперативно-бойових завдань.

Отже, відомості цих довідок, поза розумним сумнівом, підтверджують посилання ОСОБА_1 на те, що він систематично протягом декількох років, в тому числі, в період часу з грудня 2023 року по січень 2024 року включно, тобто у термін встановлений для подачі декларації, особисто приймав активну участь у невідкладних заходах, пов`язаних з наданням практичної допомоги бойовим підрозділам для виконання ними невідкладних бойових завдань.

Крім того, суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання захисника про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було встановлено, що ці свідки є військовослужбовцями, які безпосередньо виконують бойові завдання на лінії безпосереднього зіткнення з ворогом.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідки підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно, в тому числі, у період часу з грудня 2023 року по січень 2024 року включно, перебував у місці дислокації їх військової частини на Донецькому напрямку. Вказували, що ОСОБА_1 систематично протягом тривалого часу виконував дії, від яких залежало збереження життів військовослужбовців ЗСУ, а також збереження військової техніки під час виконання бойових завдань. Також пояснювали, що в місці їх дислокації відсутня мережа Інтернет та користатись будь-якими засобами особистого зв`язку заборонено, оскільки такі заходи забезпечують безпеку особистого складу бойових підрозділів.

Також свідки повідомили, що ситуація щодо протидії ворожим БПЛА, а також можливості роботи РЕБ змінюється дуже швидко, а тому присутність ОСОБА_1 в місці їх розташування є дуже важливим фактором для подальшого збереження життів військовослужбовців ЗСУ та завдання уражень ворогу.

Тобто, вказані заходи, які здійснював ОСОБА_1 мали невідкладний характер, оскільки були пов`язані з забезпеченням боєздатності військових на лінії бойового зіткнення з ворогом, з метою збереження життя та здоров`я бійців ЗСУ.

Отже, оцінюючи пояснення свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що від зазначеної діяльності ОСОБА_1 безпосередньо залежало життя та здоров`я бійців ЗСУ та збереження військової техніки під час виконання невідкладених бойових завдань.

Поряд з цим, належить врахувати, що технічні та ретельні назви такої діяльності ОСОБА_1 в умовах військового стану не можуть бути розголошені в подробицях, оскільки безпосередньо пов`язані зі збереженням військової таємниці.

Отже, відомості свідків підтверджують посилання ОСОБА_1 про те. що він об`єктивно не мав фактичної можливості направити декларацію за 2022 рік у строк, оскільки він тривалий час перебував у місці де відсутня мережа Інтернет та виконував невідкладні дії, направлені на збереження життів військовослужбовців та військової техніки ЗСУ.

Крім того, свідки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомили, що ОСОБА_1 має унікальні знання, зокрема знає як протидіяти ворожим БПЛА, як ефективно використовувати засоби РЕБ для збереження життів військовослужбовців ЗСУ, а також як максимально дієво використовувати БПЛА для ураження ворожих цілей.

Поряд з цим, свідки пояснювали, що безпосередньо перед бойовими завданнями щодо ураження військової техніки та живої сили ворога, під час нарад ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у тренінгах та надавав практичні рекомендації, які були в подальшому використані в бойових умовах та завдяки цим рекомендаціям були врятовані життя військовослужбовців ЗСУ.

Отже, незважаючи на встановлений факт несвоєчасного подання щорічної декларації особи яка притягається до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції з невідомих причин відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту та не допитав свідків та не встановив, що ОСОБА_1 мав поважну причину пропуску строку подачі декларації за 2022 рік, оскільки в той час перебував у місці дислокації військової частини та виконував покладені на нього обов`язки, щодо забезпечення покращення виконання поставлених бойових завдань військовослужбовцями ЗСУ, тобто не надав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливість надати докази, які це підтверджують, а лише послався у своїх висновках на те, що ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях визнавав, що несвоєчасно подав декларацію.

Більш того,, оцінюючи відомості, які зазначені в письмових поясненнях ОСОБА_1 (арк. 52), які він надавав службовій особі, що уповноважена на складання протоколу за ст. 172-6 КУпАП, вочевидь вбачається, що останній посилався на те, що несвоєчасно подав декларацію, оскільки перебуваючи на прифронтовій зоні не мав змоги знайти можливість та мати доступ до мережі Інтернет. Після отримання такої можливості система у котрій він мав подати декларацію технічно мала збій у роботі, які не залежали від нього.

Тобто суд першої інстанції безпідставно не перевірив посилання ОСОБА_1 на те, що останній дійсно не мав фактичної можливості подати декларацію, враховуючи, що строк подачі декларації ОСОБА_1 пропущений лише на 14 год. 13 хв.

Суд першої інстанції мав процесуальну та фактичну можливість перевірити такі твердження ОСОБА_1 шляхом задоволення клопотання про допит свідків та безпосередньо допитавши цих свідків в судовому засіданні, чого суд першої інстанції не зробив хоча відсутні будь-які об`єктивні перешкоди.

Натомість, суд першої інстанції в мотивувальній частині з невідомих підстав дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для подачі декларації особою, відносно якої протокол у цій справі не складався, а саме стосовно ОСОБА_7 , що вочевидь свідчить про наявність суперечностей у наведених висновках суду першої інстанції, що, поза розумним сумнівом, свідчить про необґрунтованість висновків суду щодо недоведеності поважності причин несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 .

Зазначене свідчить про формальний підхід суду першої інстанції у з`ясуванні всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного розгляду цієї справи.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що під час розгляду справи судом першої інстанції він володів інформацією, яка була військовою таємницею та не міг достатньо повідомити суд першої інстанції про всі обставини події.

Враховуючи відомості, які зазначені у довідці начальника УСБУ в Харківській області, суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів такі пояснення ОСОБА_1 , що вочевидь свідчить про існування у ОСОБА_1 поважних підстав для несвоєчасного подання декларації за 2022 рік.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор зазначаючи, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію за 2022 рік, не ставить під сумнів відомості, які зазначені в довідках начальника УСБУ в Харківській області, начальника військової частини НОМЕР_1 , а також не заперечував ті відомості, які повідомили під час допиту свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що свідчить про те, що у ОСОБА_1 були об`єктивні поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації за 2022 рік.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Норми Закону щодо крайньої необхідності покликані сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Відповідно до приписів ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Приписами ст. 27 Конституції України встановлено обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Таким чином Конституція України встановлює, що жодні правовідносини не можуть вважатися ціннішими за життя людини. Поза розумним сумнівом, питання рятування життя військовослужбовців, в умовах воєнного стану є пріоритетним.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно пропустив строк подачі декларації за 2022 рік на 14 годин 13 хвилин, проте перебуваючи у місці дислокації військової частини, враховуючи пояснення свідків та відомості довідок начальника УСБУ в Харківській області та командира військової частини № НОМЕР_2 , завдяки своїм активним діям та застосуванню спеціальних знань та навичок, зберіг життя військовослужбовців ЗСУ, що вочевидь свідчить про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою та належить скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Бардіна І.С. задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков