П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко О.Л. розглянувши матеріали, що надійшли з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області полку патрульної поліції в м.Біла Церква та Білоцерківському районі батальйону №1, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 482614 від 14.10.2025, 14.10.2025 о 01 год. 59 хв. в м.Біла Церква вул.Вернадського 4 водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Volvo V50» з номерним знаком НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager» або ж у найближчому медичному закладі у лікаря нарколога, водій категорично відмовився, чим порушив п.2.5 Правил Дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав. Суду пояснив, що не погоджується з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що не пам`ятає, що саме того дня говорив працівникам поліції, зафіксоване на відео. ОСОБА_1 просив провадження у справі закрити та не позбавляти його права керування транспортними засобами, посилаючись на недостовірність та недопустимість доказів, викладених у протоколі.

Клопотань про виклик працівників поліції від ОСОБА_2 до суду не надходило.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази, заслухавши позицію ОСОБА_1 суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» (заява №74420/01, рішення від 05.02.2008) наголошував, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли правоохоронці впливають на особу, спонукаючи її до певних дій, щоб створити підстави для притягнення до відповідальності. Аналогічна позиція висловлена у справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України», де ЄСПЛ визнав, що справи за ст.130 КУпАП мають кримінальний характер, а отже, до них мають застосовуватись гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - у тому числі право на справедливий судовий розгляд та допустимість доказів.

Судом у судовому засіданні досліджено такі письмові та відеодокази:

протокол про адміністративне правопорушення від 14.10.2025 року серії ЕПР1 №482614;

лист головного директора КНП «БМЛ №2» ОСОБА_3 від 07.08.2025 року, з якого вбачається, що у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» відсутня ліцензія на медичну практику за спеціальностями «Наркологія» та «Психіатрія», а також відсутні спеціалісти відповідного профілю, у зв`язку з чим заклад не має можливості проводити огляд водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

лист генерального директора КНП «БМЛ №4» Ю. Степаненка від 25.07.2025 року, відповідно до якого огляди на стан алкогольного сп`яніння проводяться лікарем-наркологом у робочі дні (понеділокп`ятниця) з 08:00 до 15:00, а огляди на виявлення наркотичних засобів у водіїв не проводяться через відсутність необхідного лабораторного обладнання;

направлення на огляд водія транспортного засобу від 14.10.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у медичному закладі КНП «Ставищенська лікарня»;

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, складений на підставі виявлених ознак сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці). Акт ОСОБА_1 не підписаний;

рапорт поліцейського взводу №2 роти №2 Батальйону ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Сухомлина С.С., з якого встановлено, що 14.10.2025 року о 02:00 під час несення служби нарядом «Вулкан 0704» у складі лейтенанта поліції Німерича М.В. та капрала поліції Сухомлин С.С. за адресою: м. Біла Церква, вул. Вернадського, 4, було зупинено транспортний засіб Volvo V50, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , у якого виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідала обстановці. Водію запропоновано пройти огляд на місці або в медичному закладі, проте він категорично відмовився. Після складання протоколу ОСОБА_1 відмовився отримувати тимчасовий дозвіл на право керування серії НОМЕР_3 , відмовився від отримання копії протоколу та залишив місце події. Транспортний засіб залишено на місці зупинки. Подію зафіксовано на бодікамери «Motorola» №477910, №476434 та відеореєстратор «70mai»;

відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та інші долучені до матеріалів справи докази, з яких убачається, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Це встановлено з огляду на переглянутий у судовому засіданні відеозапис, на якому зафіксовано описану подію.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст. ст. 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.

Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння визначено ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 N 1452/735 (далі Інструкції).

Згідно п. п. 1.6,1.7 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (даліспеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаряфельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далізаклад охорони здоров`я).

Факт вчинення ОСОБА_1 адмістративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкгольного сп`яніння, встановлено у судовому засіданні, а також доведено дослідженими матеріалами справи.

Аргументи правопорушника ОСОБА_2 щодо можливих процедурних порушень поліцейських були враховані судом, проте вони не спростовують наявних доказів і не викликають сумнівів у встановлених фактах.

Відповідальність передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП настає, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, так із за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою, виходячи з такого.

Під час перегляду відеодиску в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 сам підтвердив, що він перепаркував свій автомобіль, а також, відповідаючи на запитання працівників поліції щодо вживання алкоголю, спочатку заперечував, але згодом визнав факт вживання алкогольних напоїв, хоч і «трохи».

Також на відеозаписі ОСОБА_1 сам зазначає, що він рухався транспортним засобом, і що його зупинили, тобто фактично обмежили в русі. Цей фрагмент є належним, допустимим і достовірним доказом, який підтверджує факт керування автомобілем.

Пояснення та відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції додатково підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився виконати законну вимогу поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння. Запропонований йому огляд відповідав встановленому порядку та був законним.

Суд спростовує доводи ОСОБА_1 щодо неналежності відеозаписів і направлення на огляд, визнаючи їх такими, що не можуть спростувати доведені факти. Надані поліцейськими докази відеозаписи з нагрудних камер є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності доводять факт керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі всіх досліджених доказів суд встановлює, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані сп`яніння, відмовився пройти огляд та ухилявся від виконання законних вимог поліцейських, що підтверджує його вину за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Надані ОСОБА_1 доводи суд оцінює як спосіб захисту, спрямований на безпідставне уникнення відповідальності.

Суд зазначає, що адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , є умисним та становить грубе порушення правил користування правом керування транспортними засобами. Тому вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

При обранні виду адміністративного стягнення суд враховує характер правопорушення, особу правопорушника та відсутність даних, що його позитивно характеризують. У зв`язку з цим суд уважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 штраф із позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.8, 40-1, 130 ч.2, 221, 246, 248, 249, 251, 252, 256, 279, 280, 283-285 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. в дохід держави.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Термін пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя:О.Л. ГАВЕНКО