ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2886/25 Справа № 932/2156/25 Суддя у 1-й інстанції - Марущак С. Л. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності: ОСОБА_1

адвоката Неруша О.В.

В С Т А Н О В И ЛА:

Постановою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

При обставинах встановлених місцевим судом, 19 січня 2025 року, приблизно о 23 годині 07 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись в районі будинку 15 по вул. Аеропортівська, керуючи автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_1 , відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення норм процесуального закону.

Зазначає, що співробітниками поліції було допущено ряд процесуальних порушень, які виразились безпідставні зупинці транспортного засобу, оскільки порушень ПДР, під час руху ОСОБА_1 допущено не було, після чого співробітниками поліції було висунуто безпідставну вимогу щодо проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується відеозаписом події. Звертає увагу, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи не зафіксовано руху транспортного засобу та порушень ПДР, крім того на відео поведінка ОСОБА_1 відповідає обстановці, мова є чіткою та зрозумілою. Вважає, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.

Зауважує, що співробітниками поліції не у повній мірі дотримано встановленої процедури огляду осіб на стан сп`яніння, оскільки поліцейський чітко не вказав два процесуальні варіанти для проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі, при цьому не зазначив, до якого саме медичного закладу направляється ОСОБА_1 та не повідомив чи включена така установа до переліку уповноважених закладів охорони здоров`я згідно розпорядчого акту місцевої державної адміністрації.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№225324, який складений уповноваженою особою, у відповідності до ст.256 КУпАП, на якому зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; направленням на огляд водія транспортного засобу до КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги ДОР від 19 січня 2025 року; рапортом співробітника поліції Плетньова Євгена в якому детально викладені підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виявлення ознак сп`яніння та відповідно запропоновану процедуру проходження огляду та факт відмови водія від проходження огляду; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Так, відеозаписом, який міститься в матеріалах справи зафіксовані події, які мали місце 19 січня 2025 року, а саме зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який проїжджав перехрестя на жовтий сигнал світлофора, при спілкуванні з яким у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано проти відповідний огляд згідно вимог Інструкції у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, після чого стосовно останнього був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, звертається увага, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний особисто ОСОБА_1 , який будь-яких заперечень чи доповнень не надавав.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку, а саме проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу або проходженням медичного огляду, тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, які об`єктивно підтверджується відеозаписом немає підстав.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи сторони захисту щодо порушення процедури огляду є безпідставними, оскільки співробітники поліції у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, ОСОБА_1 відповідно до вимог Інструкції запропоновано два варіанти проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі, крім того окрім увесь перебіг події та процедуру складання адміністративного матеріали зафіксовано відеокамерою з нагрудних камер поліцейських.

Апеляційні доводи про те, що поліцейськими на місці зупинки не повідомлено до якого саме медичного закладу направляється ОСОБА_1 , а також не зазначено, чи включений визначений заклад до переліку розпорядчого акту місцевої державної адміністрації, не є переконливими, оскільки у направлені, що міститься в матеріалах справи чітко вказано назву медичного закладу, а враховуючи, що ОСОБА_1 на пропозицію проходження огляду відповів категорично подальша інформація щодо медичної установи деталізована не була.

Також апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечуються фактичні обставини, а саме факт його відмови від проходження огляду, а апеляційні доводи зводяться до формального спростування окремих доказів по справі, з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Позиція захисту в апеляційній скарзі зводиться до твердження, що у матеріалах справи відсутні докази правомірності зупинки транспортного засобу та як наслідок безпідставної вимоги щодо проходження огляду, однак такі доводи є неприйнятними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно даних рапорту співробітника поліції автомобіль «БМВ», д/н НОМЕР_1 був зупинений на підставі ст. 35 ЗУ Про Національну поліції, за порушення переїзду перехрестя на жовтий сигнал світлофора, що не заперечувалось і самим ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, однак незгода з підставою для зупинки зводилась фактично до особистого тлумачення норм закону.

Пунктом 8.7.3, - г) Правил дорожнього руху регламентовано, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, а тому таке порушення у разі його безпосереднього виявлення надає співробітникам поліції право на зупинку транспортного засобу.

За наведеного, враховуючи зафіксований на відеозаписі перебіг подій, вважаю, що дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Крім того, на відеозапису зафіксовано процедуру ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, та правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при цьому протокол підписаний ОСОБА_1 власноручно, будь-яких заперечень чи зауважень останній не мав, на проходженні огляду не наполягав та погодився з пунктом 2.5 ПДР, який був інкримінований останньому за фактом його відмови.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Корчиста