Справа № 366/3625/25
Провадження № 3/366/2145/25
ПОСТАНОВА

08.12.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши заяву адвоката Колодяжного Ярослава Володимировича про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, пенсіонер, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває зазначена справа про адміністративне правопорушення.

Судове засідання призначено на 09 год. 20 хв. 09.12.2025.

03.12.2025 від захисника ОСОБА_1 , адвоката Колодяжного Я.В. до суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до наказу Голови Іванківського районного суду від 28.11.2025 № 15-А, суддя Слободян Н.П. в період з 01 по 05.12.2025 приймала участь у підготовці суддів місцевих загальних судів, що проводилась Національною школою суддів та на цей період часу припинила здійснення правосуддя, у зв`язку з чим не могла розглянути подану адвокатом Колодяжним Я.В. заяву про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розглянувши подану заяву, суддя приходить до такого.

Положеннями чинного КУпАП не врегульовано питання проведення з особами, які беруть участь у провадженні по справі в режимі відеоконференції.

Тому, вирішення цієї прогалини вимагає від суду застосувати аналогію права з таких підстав.

Інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах:

від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27);

від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19);

від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19);

від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28);

від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14- 122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому, відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Такі висновки викладені у п.п. 77-82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 у справі №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього Рішення, Конституційний Суд України зазначає, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21.02.1984, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення з урахуванням, зокрема, розміру та характеру стягнень, для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення»

Як зазначив Верховний Суд у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020 (касаційне провадження № 51-36км21) «відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство»

З огляду на викладене, з метою забезпечення захиснику доступу до правосуддя, який є складовою принципу Верховенства права, суддя приходить до висновку про застосування під час вирішення питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції положення КПК України.

Питання проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції під час судового провадження регламентовано ст. 336 КПК України.

Відповідно до ч. 6 цієї статті, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

У разі технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку в учасника кримінального провадження, участь якого є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд.

Це положення КПК України регламентує порядок дій суду у разі технічної неможливості брати участь в режимі відеоконференції учасником кримінального провадження.

Поряд з цим, законодавець не може наперед передбачити всі можливі ситуації, які можуть виникати під час кримінального провадження.

Однією з таких ситуацій є та обставина, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан внаслідок збройної агресії зс рф проти України.

Загальновідомими є ті обставини, що зс рф здійснюють постійні обстріли об`єктів енергетики України, внаслідок чого відбуваються нерегулярні вимкнення електропостачання, які в свою чергу призводять до технічної неможливості суду забезпечити участь учасників справи в режимі відеоконференції.

Встановлені ПрАТ «ДТЕК» графіки вимкнення електропостачання не є стабільним та постійно (навіть декілька разів на день) змінюються внаслідок обстрілів об`єктів енергетики України.

Таким чином, суд не може наперед володіти інформацією про те, чи буде забезпечено можливість судом участь того чи іншого учасника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Враховуючи викладене, суддя вимушена відмовити у задоволені заяви.

Поряд з цим суддя роз`яснює, що у разі неможливості сторони захисту особисто прибути у судове засідання, призначене на 09 год. 20 хв. 09.12.2025, суд може відкласти розгляд справи на іншу дату, з метою забезпечення доступу до правосуддя та висловлення своєї позиції під час розгляду справи.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст. 336 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволені заяви, відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Слободян