Справа № 598/2167/25
провадження № 3/598/909/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

"03" грудня 2025 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Олещук Б.Т., з участю секретаря Козак Д.Р., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Карої Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Збаражі Тернопільської області матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікнини Збаразького району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, що має на утримані малолітню дитину-інваліда, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №487770 від 19 жовтня 2025 року встановлено, що: «19 жовтня 2025 року о 11 годині 53 хвилин на 281 км автодороги М-19, сполученням Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Chevrolet Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з непрацюючими стоп сигналами, чим порушив вимоги пункту 31.4.3 а Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у чиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП не визнав та пояснив, що дійсно він 19 жовтня 2025 року біля 12 години на 281 км автодороги М-19, сполученням Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_2 , де його зупинили працівники поліції та повідомили, що на транспортному засобі нібито не працюють стоп сигнали та склали протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим зазначає, що із машини він не виходив, працівникам поліції пояснював, що може усунути дану несправність на місці, просив працівників поліції супроводити його до найближчої станції СТО для усунення несправностей. Зазначає, що умислу порушити ПДР у нього не було, перед початком руху він переконався у справності транспортного засобу.

Від представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Карої Д.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі. У якому вона зазначає, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП не визнає та пояснює, що перед початком руху транспортного засобу стоп сигнали світилися, звертає увагу на те, що на час складання протоколу була світла пора доби. Також просить врахувати, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини з інвалідністю з дитинства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка страждає на онкологічне захворювання та проходить постійне лікування. ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює транспортування дитини на лікування до медичних закладів. Таким чином наявність у батька права керування транспортним засобом є життєво необхідною умовою для забезпечення належного догляду за дитиною.

Суддя, заслухавши ОСОБА_1 та його представника, допитавши свідка та дослідивши матеріали даної справи, встановив наступне.

Так, згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279- 4 цього Кодексу.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Диспозиція ч.4 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п.31.4.3 Правил дорожнього руху. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, 31.4.3. Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №487770 від 19.10.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якому не горіли задні сигнали гальмування (стоп-сигнали).

Згідно вимог п.31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до вимог п.31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:

а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю;

б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів;

в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма;

г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

Отже, виявлена несправність стоп-сигналу автомобіля не віднесена приписами п.31.6 ПДР до переліку випадків, коли подальший рух несправних транспортних засобів взагалі заборонено.

У силу приписів п.9.3 ПДР у разі відсутності або несправності сигналів гальмування такий сигнал подається лівою або правою рукою, піднятою вгору.

Звідси, за наявності несправності заднього стоп-сигналу не забороняється експлуатація такого транспортного засобу. Водночас, водій повинен вжити заходів для її усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог п.п.9.9 і 9.11 цих Правил.

У даній ситуації ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в якому не працював задній стоп-сигнал; вказана несправність не забороняла рух автомобіля взагалі (п.31.6 ПДР).

Крім того, з досліджених у судовому засіданні відеоматеріалів, які долучено до матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 просив поліцейських усунути дану несправність шляхом супроводження поліцейськими транспортного засобу до найближчого СТО, однак поліцейський відповів, що «такого не існує» та склав протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, допитана у судовому засіданні, як свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона разом із чоловіком ОСОБА_1 19 жовтня 2025 року виїжджала з дому, перед виїздом чоловік провірив справність транспортного засобу, зокрема всі зовнішні світлові прилади працювали та світилося. Коли працівники поліції зупинили та повідомили про несправність, вони не виходили з машини та не перевіряли чи світяться стоп-сигнали, повірили на слово поліцейським. Надалі в дорозі вони виявили, що лампочки світили.

Крім того, суддя звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить доказів умисної та тривалої експлуатації несправного автомобіля ОСОБА_1 , який не вживав заходів для усунення цих несправностей.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Malige v. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Також в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та його представника адвоката Кару Д.Ю., допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, враховуючи все вищенаведене, вважаю, що оскільки у судовому засіданні встановлено, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення технічні несправності, а саме непрацюючі стоп сигнали автомобіля у світлу пору доби, відповідно до встановлених правил не забороняли експлуатацію автомобіля, у ОСОБА_1 ,. відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, необхідні для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП слід відмовити, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та за недоведеністю вказаного у протоколі адміністративного правопорушення, тобто згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7, 245, 247, 251, 255, 254, 259, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.121 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадженням закрити.

Дана постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Дана повна постанова суду складена, підписана і проголошена суддею 03 грудня 2025 року.

Суддя Богдан Олещук