Справа № 298/762/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Даніліної Н. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/487/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Даніліної Н. С. на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17.06.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 327922 від 02.05.2025 та постанови суду від 17.06.2025 вбачається, що 02.05.2025 о 14 год 45 хв на околиці населеного пункту «Жорнава» (територія Ставненської сільської громади Ужгородського району Закарпатської області), в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 5300 метрів до державного кордону України, на напрямку 32 прикордонного знаку Словацької Республіки, був затриманий громадянин України ОСОБА_2 , у складі групи осіб спільно з ОСОБА_3 , під час спроби незаконного перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в умовах воєнного стану. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Даніліна Н. С. просить скасувати постанову суду від 17.06.2025 та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вважає постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 перебував у місці затримання з метою туристичного походу в гори, а не з метою спроби незаконного перетину державного кордону України. Твердження у протоколі про те, що ОСОБА_2 було затримано на відстані 5300 м від державного кордону, не відповідає дійсності, оскільки останній на момент затримання перебував на відстані 12,5 16 км від державного кордону, і при цьому точний час затримання 11 год 20 хв, а не як зазначено у протоколі 14 год 45 хв. Крім того, у ОСОБА_2 не було виявлено будь-яких речей та предметів, які давали підстави вважати, що він мав намір на незаконний перетин

-2-

державного кордону. Також звертає увагу на те, що всі складені щодо ОСОБА_2 документи останній підписав без усвідомлення їх змісту, тому його вина не доведена. Разом з тим, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки сторона захисту не брала участі в розгляді справи, копія постанови їм не вручалась, а отримана захисником у підсистемі «Електронний суд» лише 18.06.2025.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин чергової неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, враховується думка захисника-адвоката Даніліної Н. С. про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Даніліної Н. С., яка підтримала клопотання та апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а її апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена без участі ОСОБА_2 . Жодних відомостей, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 постанови у матеріалах справи не міститься. Тому, заслуговують на увагу доводи захисника про те, що про наявність постанови сторона захисту дізналася поза межами строку на апеляційне оскарження, а саме 18.06.2025.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Даніліній Н. С. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову суду від 17.06.2025, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про

-3-

адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 327922 від 02.05.2025 встановлено, що 02.05.2025 о 14 год 45 хв на околиці населеного пункту «Жорнава» (територія Ставненської сільської громади Ужгородського району Закарпатської області), в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 5300 метрів до державного кордону України, на напрямку 32 прикордонного знаку Словацької Республіки, був затриманий громадянин України ОСОБА_2 , у складі групи осіб спільно з ОСОБА_3 , під час спроби незаконного перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в умовах воєнного стану. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 02.05.2025, копією протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 02.05.2025; копією протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_3 від 02.05.2025; копією протоколу про адміністративне правопорушення від 02.05.2025 ОСОБА_3 ; копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 ; письмовим поясненням ОСОБА_2 від 02.05.2025, в яких зазначено, «що він спільно з ОСОБА_3 мали на меті здійснити незаконний перехід державного кордону з України в Словацьку Республіку після чого були затримані представниками державної прикордонної служби, свою вину визнає»; поясненням помічника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_5 від 02.05.2025; витягом з книги прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в період з 20 год 01.05.2025 по 20 год 02.05.2025; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 02.05.2025, під час якого виявлено та вилучено для тимчасового зберігання у громадянина ОСОБА_3 : паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , грошові кошти загальною сумою 200 доларів та 1160 грн, мобільний телефон, та дві банківські картки; схемою затримання; довідкою про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів з додатком.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 останнім не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що перший заступник начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні

-4-

адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор Сторожук Б. В. діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

У зв`язку з чим, неспроможними апеляційний суд визнає і доводи сторони захисту про те, що пояснення працівникам прикордонної служби ОСОБА_2 надав, не розуміючи їх змісту.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказами та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину ОСОБА_2 у порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні такі докази, які б підтверджували факт спроби ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України, що свідчить про недостатність доказів для встановлення об`єктивної сторони вказаного правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_2 спільно з іншими громадянином України намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Доводи сторони захисту про те, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому невірно зазначено час та відстань затримання ОСОБА_2 є лише суб`єктивними припущеннями і не можуть свідчити про невідповідність складеного щодо ОСОБА_2 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, а відтак і жодним чином не спростовують доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону у складі групи осіб.

Доводи про те, що ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, в тому числі його письмовими поясненнями.

-5-

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 02.05.2025 о 14 год 45 хв ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 32 прикордонного знаку (територія Ставненської сільської громади) на відстані 5300 м від лінії державного кордону.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень, а виявлені у нього згідно протоколу особистого огляду речі (особисті документи, грошові кошти, гаджети) безумовно свідчать про наміри та спробу ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

-6-

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Даніліної Н. С. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17.06.2025 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Даніліної Н. С. залишити без задоволення, а постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17.06.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя