Справа №461/9281/25
Провадження №3/461/3248/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Львів, місце проживання - АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 09.01.2023 виданий 4655, ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 30.01.2024 близько 03:17 год. через пункт пропуску «Смільниця-Кросценко» митного поста «Смільниця» Львівської митниці по смузі руху «червоний коридор» переміщувався транспортний засіб із реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який прямував з Республіки Польщі в Україну. Відповідно до інформації, наявної у базах даних Львівської митниці, вказаний громадянин переміщував товар:

«запчастини б/в, вагою 25 кг. та вартістю 45,00 євро».

Митне оформлення якого здійснено за квитанцією МД-4 від 30.01.2024 без номера. 05.06.2025 отримано відповідь митних органів Республіки Польща №0201-IGM.542.863.2025.2 від 14.05.2025, яка надійшла до Львівської митниці листами Державної митної служби України від 05.06.2025 № 25/25-03/7/157 (вх. митниці № 20432/4-20), від 26.06.2025 № 20/20-01-02/7/682 (вх. митниці № 23227/4-20) та 02.09.2025 отримано відповідь митних органів Республіки Польща №0201-IGM.542.1407.2025.6 від 01.09.2025, яка надійшла до Львівської митниці листом Державної митної служби України від 02.09.2025 № 26/26-04/7/1968 (вх. митниці № 30845/4-20) якою надано копії митних декларацій Республіки Польща на підставі яких 30.01.2024 здійснювався експорт товарів з території Євросоюзу на митну територію України переміщення яких здійснювалося транспортним засобом із реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Відповідно до отриманих митних декларацій Республіки Польща, 30.01.2024 транспортним засобом із реєстраційним номером НОМЕР_3 переміщувалися такі товари:

- за митною декларацією Республіки Польща (MRN) 24PL401010E0029434 «одяг», загальною вагою 660 кг. та вартістю 17 424 польських злотих, що згідно з курсом Національного Банку України станом на 30.01.2024 становить 163 597,42 гривень;

- за митною декларацією Республіки Польща (MRN) 24PL401010E0029442 «аксесуари, запчастини для мотоциклів», вагою 94 кг. та вартістю 4 380,88 євро, що згідно з курсом Національного Банку України станом на 30.01.2024 становить 179 634,48 гривень;

- за митною декларацією Республіки Польща (MRN) 24PL322010NS6F7G91 «вітаміни», вагою 247 кг. Вартість товару в наданій митній декларації не зазначена.

Таким чином, відповідно до документів, отриманих від митних органів Республіки Польщі, 30.01.2024 транспортним засобом із реєстраційним номером НОМЕР_3 переміщувалися товари загальною вагою 1 001 кг. та вартістю 343 231,9 гривень.

Листом Львівської митниці від 03.10.2025 №7.4-5/20-02/10/25029 громадянина України ОСОБА_1 повідомлено про необхідність прибуття у митницю для надання пояснень та вирішення питання щодо документування порушень митних правил. Однак, ОСОБА_1 у встановлений термін не прибув та не повідомив про причини свого неприбуття.

Таким чином, за твердженням митного органу, встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 перемістив через митний кордон України товари з приховуванням від митного контролю, шляхом надання одним товарам вигляду інших, під виглядом ввезення на митну територію України товарів «запчастини б/в, вагою 25 кг та вартістю 45,00 євро» перемістив товари: «одяг, аксесуари та запчастини для мотоциклів, вітаміни», загальною вагою 1 001 кг. Встановлена вартість товарів склала 343 231,9 гривень.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковані за ч. 1 ст. 483 МК України.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шокало В.С. у судовому засіданні, заперечив факт вчинення порушення митних правил та просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своєї позиції захисник надав письмові заперечення, які підтримав під час судового розгляду, у яких, серед іншого, зазначив наступне.

Дійсно 30.01.2024 ОСОБА_1 в`їжджав з Республіки Польща в Україну та ввозив товар запчастини б/в вагою 25 кг та вартістю 45,00 Євро. ОСОБА_1 30.01.2024 не перевозив товар, що підлягав оподаткуванню, відтак жодних порушень чи невідповідностей не виявлено. Фотофіксація не здійснювалась, що підтверджує відсутність у транспортному засобі товару, який би підлягав декларуванню. Вказує, що доказами, які покладено в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України є листи митних органів Республіки Польща разом із митними деклараціями, які свідчать, що ОСОБА_1 переміщував товар, який з огляду на його кількість та характер підлягав обов`язковому декларуванню. Проте, згідно протоколу, всупереч встановленим вимогам закону, ОСОБА_1 його не задекларував. Однак, такі листи митних органів іноземної держави та митні декларації не є прямим доказом наявності у ОСОБА_1 на момент перетину митного кордону України зазначених товарів, оскільки таких виявлено не було, а надані експортні декларації Республіки Польщі підтверджують виключно факт декларування товарів та початок процедури експортного оформлення товару, але жодним чином не свідчать про їхнє фактичне переміщення через митний кордон України.

Зазначає, що митний орган не отримав інформацію від контрагентів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо обставин, які стосуються матеріалів цієї справи, не здійснив належної перевірки таких фізичних та юридичної особи в Україні, не здійснив виїзд за місцем перебування/проживання, ні будь-яких інших дій щодо перевірки фактів чи припущень, що підтверджуватимуть або спростовуватимуть інформацію, яка міститься у митних деклараціях Республіки Польща.

На адвокатський запит MOTOKROSS PLUS ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили про те, що ОСОБА_7 не ввозив для них товарів, який перелічений у польській митній декларації MRN №24PL401010Е0029442 та MRN 24PL401010Е0029434. Товар, який вказано у зазначених деклараціях вони не купляли, не замовляли, не платили за нього кошти, не вивозили з Республіки Польщі і не завозили в Україну. Доля такого товару їм абсолютно не відома. Також, їм не відомо, хто і з якою метою скористався їх персональними даними для оформлення таких митних декларацій.

Вказав, що ОСОБА_1 не переміщував через митний кордон України товари, оформлені за польськими митними деклараціями (MRN), що стали підставою для складання протоколу митного органу, відомості, наведені у протоколі, не відповідають фактичним даним і спростовуються офіційними документами, відтак у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, оскільки відсутні усі його ознаки.

Також висловив припущення, що клієнт чи одержувач, вказаний у польських експортних деклараціях, могли бути особи, від імені яких були неправомірно використані документи, пов`язані із зовнішньоекономічними операціями, які стали предметом перевірки митних органів. При цьому, захисник послався на публікацію на веб-ресурсі «ZAXID.NET» щодо виявленої схеми, внаслідок якої до бюджету було завдано шкоди на суму близько 107 млн злотих, а у діяльності групи фігурували підроблені документи та рахунки-фактури, оформлені від імені третіх осіб.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці та захисника особи відносно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст. 486 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, митним органом суду надано наступні досліджені в процесі розгляду справи докази:

- протокол про порушення митних правил № 1572/UA20900/25 від 29 жовтня 2025 року, у якому викладено суть інкримінованого правопорушення;

- копія листів Львівської митниці від 05.06.2025, 26.06.2025, 02.09.2025 щодо надання інформації;

- відповідь митних органів Республіки Польщі з додатками та перекладами;

- витяг з АСМО «Інспектор»;

- доповідною запискою представника митного органу щодо обставин наведених у протоколі;

- матеріали щодо скерування поштової кореспонденції та викликів ОСОБА_1 .

Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі розгляду справи у присутності учасників даного провадження.

Також, в ході розгляду справи досліджено наступні, надані стороною захисту письмові докази.

Лист-відповідь Львівської митниці № 7.4-1/28-04/8.19/28554 від 13.11.2025, згідно якого повідомлено, що транспортним засобом марки «IVECO» з реєстраційним номером НОМЕР_4 під керуванням громадянина ОСОБА_1 ввезено 30.01.2024 на митну територію України через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко» Львівської митниці товар запасні частини, у кількості 25 кг на суму 45 Євро. Митні формальності стосовно зазначеного вище транспортного засобу здійснював головний державний інспектор відділу митного оформлення № 1 митного поста «Смільниця» ОСОБА_8 . Митний огляд та фотографування транспортного засобу НОМЕР_4 та товару, переміщуваного ОСОБА_1 , 30.01.2024 не здійснювалися.

Відповідь ОСОБА_3 від 24.11.2025, згідно якої, останній зазначив, що ОСОБА_7 не ввозив ні для PLUS, ні для ОСОБА_3 товар, який перелічений у польській митній декларації MRN №24PL401010E0029442 та йому не відомо, чому така митна декларація оформлена в Республіці Польща на MOTORKROSS PLUS чи на ОСОБА_3 , адже товар, який у ній зазначений вони не купляли, не замовляли, не платили за нього кошти, не вивозили з Республіки Польщі і не завозили в Україну. Доля такого товару їм не відома. Також, їм не відомо, хто і з якою метою скористався їхніми даними для оформлення такої митної декларації.

Відповідь ОСОБА_9 від 25.11.2025, відповідно до якої, останньому невідома польська компанія OL&OK OLEH HEYNYK, в такій компанії він нічого не замовляв, товари по яких оформлена польська декларація №24PL401010E0029434 нікуди не ввозив і не доставляв, та йому не відомий ОСОБА_1 та послуг з перевезення товарів у останнього не замовляв, та не робив митне оформлення таких товарів.

Публікацію з веб-ресерсу ZAXID.NET, https://zaxid.net/u_polshhi_vikrili_shahraysku_shemu_ukrayintsya_za_yakoyu_vkrali_107_mln_zlotih_n1622356, з посиланням на веб-ресурс https//:nowiny24.pl, відповідно до якої наведений ресурс повідомляє про те, що працівники митно-податкового управління в Перемишлі виявили шахрайство та з`ясували, що учасники відповідної групи виписували так звані «порожні рахунки-фактури», тобто документи, які підтверджували неіснуючі операції з постачання товарів і послуг. Шахраї створили 25 компаній, які брали участь у понад 1500 фіктивних операцій із постачання товарів і послуг. Через ці фірми виставили рахунки на майже 107 мільйонів злотих.

Суд відзначає, що предмет дослідження у провадженні переміщення через митний кордон України товари з приховуванням від митного контролю, шляхом надання одним товарам вигляду інших, під виглядом ввезення на митну територію України товарів «запчастини б/в, вагою 25 кг та вартістю 45 Євро», тобто перевірки того чи мало місце відповідне порушення митних правил.

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю та з з приховуванням від митного контролю, шляхом надання одним товарам вигляду інших.

Переміщення товарів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон: з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка його вчинила характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 483 МК України, склад вищевказаного правопорушення полягає саме в умисному переміщенні товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо одержувача товарів.

Згідно положень ст. 488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

В силу вимог ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі -Конвенція), притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Надточій проти України" від 15.05.2008.

Згідно ст.6 даної Конвенції:

«Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b)мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c)захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагати інтереси правосуддя;

d)допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

е) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею-одержувати безоплатну допомогу перекладача».

Крім цього, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 508 МКУ та ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Водночас, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» у його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися у світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Отже, адміністративні стягнення у даній категорії справ, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір та вид стягнення у цій категорії справ інколи перевищує розмір покарань, зокрема штрафів, визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 483 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено в ході розгляду справи, факт, спосіб та обставини перевезення товару зазначеного у протоколі як такий, що було приховано, зміст поданих митному органу документів, кількість та найменування товарів, що перевозились, стороною захисту заперечуються. Зокрема, захист заперечує факт перевезення товарів загальною вагою 1 001 кг та вартістю 343 231,9 гривень.

Отже, сторона захисту вказує на відсутність у діях особи усіх ознак інкримінованого правопорушення, а митний орган (його уповноважені представники) стверджують протилежне.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_10 завіз на територію України лише запчастини б/в, вагою 25 кг та вартістю 25 Євро.

Як наведено вище, у своїх письмових поясненнях та в судовому засіданні захисник Очерклевича В.Ю. зазначив, що 30.01.2024 р. ОСОБА_1 в`їжджав з Республіки Польща в Україну та ввозив в Україну товар запчастини б/в, вагою 25 кг та вартістю 45,00 Євро.

Як вбачається із дослідженої судом MRN: EXP/24PL401010E0029434, вантажовідправник: дані відсутні/Ol&OK OLEH HEYNYK, вантажоотримувач: ОСОБА_11 , із MRN: EXP/24PL401010E0029442, вантажовідправник: MOTO ARS MARCIN ROBERT LUBINSKI, вантажоотримувач: MOTORCROSS PLUS WLADYMIR LOBUR

З відповідей ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , вбачається, що такі не мають відношення до даних митних декларацій.

Вказані обставини в ході розгляду справи митним органом спростовані не були. Більше того, в процесі збору доказів у справі митний орган не вжив жодних належних та дієвих заходів щодо встановлення зазначених осіб, тобто осіб які фігурують у деклараціях, з метою отримання у них пояснень щодо фактів наведених у протоколі, тобто належним чином не виконано вимог ст. 508 МК України.

Крім того допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , вказав, що є головним державним інспектором Львівської митниці та саме він здійснював митне оформлення 30.01.2024 у пункті пропуску «Смільниця-Кросценко» митного поста «Смільниця» Львівської митниці транспортного засобу із реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 і вносив інформацію про перетин митного контролю. Також, даний свідок вказав, що ним проведено візуальний огляд транспортного засобу ОСОБА_1 , зокрема оглянуто кабіну водія та усі відсіки та порожнини автомобіля. Свідок наполягає, що крім заявлених запчастин у транспортному засобі більше нічого не знаходились. Окрім цього вказав, що до адміністративної, кримінальної, цивільно-правової чи дисциплінарної відповідальності за фактом неналежного митного контролю автомобіля яким керував ОСОБА_1 він не притягувався.

Суд також погоджується з доводами сторони захисту про те, що в ході розгляду справи не отримано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про недотримання вимог чинного законодавства під час проходження митного контролю гр. ОСОБА_1 та/або незабезпечення додержання норм МКУ посадовою особою митниці, під час здійснення митного контролю. Також, в ході розгляду справи не спростовано результатів здійсненого інспектором ОСОБА_8 контролю. Дійсно лист директора Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил від 26.06.2025 № 20/20-01-02/7/682 містить відомості про проведення тематичної перевірки Львівської митниці щодо дотримання її посадовими особами вимог законодавства України з питань митної справи при здійсненні митного контролю транспортних засобів під час перетину митного кордону України транспортного засобу марки «IVECO» д.р.н. НОМЕР_4 . Водночас, інформація про результати проведеної перевірки в матеріалах відсутні, а даних про виявлені порушення в ході розгляду справи представником митного органу суду не надано. Митним органом під час збирання доказів не отримана інформація від відправників/отримувачів, які зазначені в наданих митними органами РП документах, щодо дійсності зовнішньоекономічних операцій.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що 30.01.2024 р. ОСОБА_1 в`їжджав з Республіки Польща в Україну та ввозив в Україну товар запчастини б/в, вагою 25 кг та вартістю 45,00 Євро.

Крім того, митним органом в ході розгляду справи не спростовано те, що матеріали справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 не містять належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів, які підтверджують перевезення останнім 30.01.2024 транспортним засобом із реєстраційним номером НОМЕР_3 переміщувалися товари загальною вагою 1 001 кг та вартістю 343 231,9 гривень. Ці ж твердження наведені у протоколі спростовано поясненнями свідка в судовому засіданні.

Крім того, неможливо залишити поза увагою і те, що стверджуючи у протоколі про порушення митних правил, яке фактично є прямим наслідком неналежного митного контролю з боку представника митного органу, який оглядав та оформлював транспортний засіб, митний орган не надав суду жодної інформації про те, що працівник митного поста здійснював фабрикування фото доказів та вносив невірну інформацію в систему. Також, незважаючи на те, що протокол складено 29.10.2025, тобто понад місяць тому назад, у матеріалах справи немає жодної інформації, що така посадова особа була притягнута до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за такі дії.

За наведених обставин подані суду митним органом матеріали не доводять наявність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони порушення митних правил.

У свою чергу, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, тобто зовнішні ознаки, встановлені законом про адміністративну відповідальність (Митним кодексом України), у яких проявляється зовні процес вчинення суспільно небезпечного діяння також, не доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

З огляду на те, що в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність у діях особи відносно якої складено протокол складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Наведені вище, встановлені в ході розгляду справи обставини, вказують на те, що ОСОБА_1 не вчиняв умисні дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товари з приховуванням від митного контролю, шляхом надання одним товарам вигляду інших.

Водночас, ухвалюючи рішення у справі слід звернути увагу митного органу на те, що очевидним є також те, що будь-які маніпуляції з переміщенням товарів, що спрямовані на ухилення від податків та зборів, отримання незаконних прибутків тощо повинні негайно присікатись компетентними органами. Натомість, розпочинаючи і здійснюючи провадження щодо громадян, митний орган повинен провести такий комплекс заходів і зібрати таку кількість неспростовних, належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом забезпечать доведення винуватості відповідної особи. У свою чергу, безпідставне, за відсутністю належних та допустимих доказів, звинувачення такої особи може спричинити негативні наслідки для держави та зіпсувати її імідж, зокрема зіпсувати репутацію її митних органів.

З огляду на наведене, вважаю за доцільне звернути увагу посадових та службових осіб Львівської митниці на неухильне дотримання положень чинного законодавства та ретельну перевірку усіх обставин справи під час здійснення провадження у справах про порушення митних правил пов`язаних з переміщенням товарів до України.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил митний орган або суд, що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі; 4) про передання матеріалів справи про порушення митних правил прокурору або органу досудового розслідування на підставі частини першої статті 496 цього Кодексу.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України закрити.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.