ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15574/25

Провадження № 33/820/804/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Свіжого Олександра Володимировича, на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

За постановою суду, 26 травня 2025 року о 00 год. 42 хв. ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння по вул. Подільській, 19 в м. Хмельницькому

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 , адвокат Свіжий О.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги аргументує тим, що суд безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Докази на підтвердження його вини у вчиненому у матеріалах справи відсутні.

Крім того, уважає, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу за його відсутності.

ОСОБА_1 у судові засідання Хмельницького апеляційного суду 25 листопада 2025 року та 02 грудня 2025 року не з`явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом надсилання повісток за місцем його проживання та навчання, смс-повідомлень, та усного повідомлення по телефону (телефонограма).

У судове засідання 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 повторно не з`явився. Натомість, його захисник, адвокат Сіренко М.Ю., звернувся до суду із клопотанням, у якому просив відкласти розгляд справи через перебування його у відрядженні у м. Черкаси та перебування ОСОБА_1 на лікуванні, зазначивши, що останній особисто бажає надати пояснення суду. До клопотання долучив копію журналу, з записів якого вбачається, що солдат ОСОБА_1 з 05.12.2025 року звільнений від фізичного навантаження на три доби.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 є студентом Військової академії м. Одеса.

Для підтвердження перебування на лікуванні студентам видається довідка про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу (форма № 095/о), яка засвідчує хворобу, карантин чи іншу поважну причину, що перешкоджає відвідуванню ВНЗ. Цей документ видається лікарем закладу охорони здоров`я і підтверджує непрацездатність студента протягом певного періоду.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 095/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року, довідка за формою № 095/о (про тимчасову непрацездатність студента або відсутність дитини) повинна містити: ПІБ пацієнта, дату народження, діагноз (або причину відсутності), період звільнення від занять/відвідування, відомості про контакт з інфекційними хворими (для дітей) та обов`язково підпис лікаря і печатку медичного закладу.

Із копії журналу, наданої захисником, не вбачається всіх вищевказаних реквізитів, а тому вона не є та не може бути тим документом, що підтверджує перебування ОСОБА_1 на лікуванні та, у зв`язку з цим, неможливість брати участь у судовому засіданні.

Що стосується неприбуття у судове засідання захисника Сіренка М.Ю., то апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що останнім не надано жодного документа на підтвердження поважності відсутності у судовому засіданні. Констатація ж у клопотанні про відкладення розгляду справи його перебування у відрядженні у м. Черкаси, не підтверджує вказаного факту.

За таких умов, апеляційний суд прийшов до висновку, що ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано належних документів на підтвердження поважності відсутності у судовому засіданні 8 грудня 2025 року.

Разом з тим, апеляційний суд враховує й те, що справа у місцевому суді відкладалася 11 (одинадцять) разів за клопотанням сторони захисту. Тобто, ОСОБА_1 була надана можливість надати пояснення особисто. Однак, він жодного разу до суду не з`явився.

Також, і в апеляційному суді ОСОБА_1 була надана можливість особисто взяти участь у судовому засіданні та надати пояснення. 25 листопада 2025 року він до суду не з`явився. Однак, у вказані дні відвідував заняття у навчальному закладі, що підтверджується даними довідки начальника Військової академії (м. Одеса). Тобто, останній мав можливість прибути до апеляційного суду особисто, чи взяти участь у розгляді справи за допомогою відеоконференцзв`язку з власних технічних засобів з будь-якого місця перебування та надати суду свої прояснення. Однак, таким правом він не скористався.

Така його поведінка, на думку апеляційного суду, свідчить про зловживання своїми процесуальними обов`язками, затягування розгляду справи, незацікавленість у її розгляді у передбачені законом строки та небажанні надати суду свої пояснення.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати суду письмові пояснення по справі. Однак, таким правом він також не скористався.

Верховний Суд в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 вказав, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Сторона у справі зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Беручи до уваги те, що справа у місцевому суді відкладалася 11 (одинадцять) разів за клопотанням захисника, у апеляційному суді 2(два) рази, що свідчить про затягування розгляду справи учасниками провадження, та небажання брати у ній участь, з урахуванням своєчасного сповіщення ОСОБА_1 та його захисника про час та місце розгляду справи, відсутність доказів на підтвердження поважних причин неявки до суду, строків розгляду справи, визначених ст. 277 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд уважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції.

Так, із даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 341816 від 26 травня 2025 року вбачається, що 26 травня 2025 року о 00 год. 42 хв. по вул. Подільській, 19 в м. Хмельницькому ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager 7510», номер ARLM-0397. Результат 1,64%0, тест № 732. Такими діями порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (а.с. 1).

Відомостями із роздруківки приладу «Drager Alcotest 7510», номер ARLM-0397, тест № 732 від 26 травня 2025 року, підтверджується, що концентрація парів спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 на момент проходження огляду становила 1,64 ‰ (а.с. 5).

Даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів підтверджується, що у правопорушника спостерігались ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», номер ARLM-0397, результат - 1,64 ‰. З результатами тесту ОСОБА_1 погодився, про що розписався особисто у графі «з результами згоден» (а.с. 4).

Наведені докази в повній мірі узгоджуються із даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, яким підтверджується, що працівниками поліції під час руху був зупинений автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», на що він погодився. Продувши такий прилад, результат тесту становив 1,64 %0. Із результатом ОСОБА_1 погодився. На запитання працівника поліції чи погоджується він із результатом, ствердно відповів: «Так». В подальшому працівник поліції запропонував проїхати до медичного закладу для проходження огляду. Однак він від такого відмовився, відповівши: «Ні» (файл clip_3) (а.с. 9).

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Наведених доказів достатньо для встановлення його вини та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до викладеного, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та недоведеність його вини у вчиненні даного правопорушення, є надуманими, на увагу суду не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Доводи апелянта про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки суд розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 3 ст. 268 КУпАП передбачений виключний перелік статей при розгляді справ, за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 02 червня 2025 року.

Судове засідання у даній справі призначалось 12 разів: 09 червня 2025 року, 12 червня 2025 року, 23 червня 2025 року, 25 червня 2025 року, 07 липня 2025 року, 25 липня 2025 року, 04 вересня 2025 року, 17 вересня 2025 року, 26 вересня 2025 року, 03 жовтня 2025 року, 17 жовтня 2025 року, 29 жовтня 2025 року.

Так, 09 червня 2025 року ОСОБА_1 до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений SMS-повідомленням, подав клопотання про відкладення розгляду справи для залучення захисника.

12 червня 2025 року він знову до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений SMS-повідомленням, розгляд справи не відбувся у зв`язку із надходженням клопотанням його захисника адвоката Свіжого О.В. про ознайомлення із матеріалами справи.

23 червня 2025 року адвокат Свіжий О.В. подав клопотання про відкладення справи у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні з 20.06.2025 року по 23.06.2025 року у м. Одеса, діагноз: ГРВІ; додав копію довідки КНР КМП «Конотопська ЦРЛ ім. ак. Давидова» № 18 від 20.06.2025 р.

25 червня 2025 року захисник Свіжий О.В. у своєму клопотанні повідомив, що ОСОБА_1 продовжує лікуватись.

07 липня 2025 року подав аналогічне клопотання та додав копію довідки № 18 про перебування ОСОБА_1 на лікуванні до 27.06.2025 року, діагноз: ГРВІ.

25 липня 2025 року адвокат Свіжий О.В. подав клопотання про відкладення справи у зв`язку із перебуванням у відпустці.

04 вересня 2025 року ОСОБА_1 знову до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений SMS-повідомленням, адвокат Свіжий О.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні.

17 вересня 2025 року захисник Свіжий О.В. у своєму клопотанні повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні з 17 вересня 2025 року.

26 вересня 2025 року захисник Свіжий О.В. вкотре подав клопотання, де вказав, що ОСОБА_1 перебуває на навчанні у м. Одеса, однак доказів не надав.

03 жовтня 2025 року адвокат Свіжий О.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні у м. Львів, а також зазначив, що ОСОБА_1 знаходиться на навчанні у м. Одеса.

17 жовтня 2025 року адвокат Свіжий О.В. подав клопотання, в якому вказав, що перебуває у відрядженні у м. Київ, а Андрущенко Р.Р. на навчанні у м. Одеса.

29 жовтня 2025 року адвокат Свіжий О.В. подав клопотання, у якому вказав, що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні у м. Одеса, однак підтверджуючих документів до суду не подав.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12, адміністративне провадження № К/9901/6938/19, Верховний Суд дійшов висновку, що «сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки».

Натомість, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про те, що справа перебуває на розгляді Хмельницького міськрайонного суду, нехтуючи своїми обов`язками, та намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, до суду не з`являвся, тобто, не виконав свій процесуальний обов`язок.

З урахуванням факту своєчасного повідомлення сторони захисту про час та місце розгляду справи, принципу судочинства, зазначеного у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також строків накладення адміністративного стягнення, та на виконання вимог ст. 277 КУпАП, суд обґрунтовано здійснив судовий розгляд справи у відсутність правопорушника.

Разом з тим, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами.

Однак, у судове засідання апеляційного суду він, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, доказів, які б спростовували висновки місцевого суду щодо доведеності його вини у інкримінованому правопорушенні не надав.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 на захист.

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд.

Адміністративне стягнення, накладене на нього в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, адвоката Свіжого Олександра Володимировича, без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.