Провадження № 3/193/555/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2025 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Томинець О.В., за участю секретаря судового засідання Оселедець О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця НОМЕР_1 , РНОКПП невідомо,

про притягнення до адміністративної відповідальності

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Так, ОСОБА_1 02.09.2025 о 14 год 40 хв. в селищі Софіївка на трасі Н 11 на 45 км. в порушення вимог п. 2.9 а ПДР України, керував транспортним засобом ЗАЗ vida д/н НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не надавав. В ході судового розгляду установлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу до лав Збройних Сил України у зв`язку з мобілізацією через збройну агресію РФ проти України.

Від захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого вказав, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 441495 від 02.09.2025 та інших матеріалів справи, рівень алкоголю у крові ОСОБА_1 становило лише на рівні 0,33 проміле. Вказує, що Віденська конвенція встановлює граничний вміст алкоголю, який відповідає приблизно 0,56 проміле, що для легшого обрахунку округлюється до 0,5 проміле, а тому результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у розмірі 0,33 проміле не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права, що в свою чергу виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поміж тим вказує, що відповідно до даних Інструкції/керівництва по використанню приладу «DRAGER Alcotest 6820» калібрування зазначеного приладу здійснюється кожні 6 місяців, тоді як із чеку приладу «Drager Alcotest 6820» вбачається, що останнє калібрування приладу було здійснено 25.11.2024, тобто на день проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а саме на 02.09.2025 пройшов 6 (шести) місячний строк з моменту останньої повірки робочого засобу вимірювальної техніки (калібрування приладу) «Drager Alcotest 6820», у зв`язку із чим вказані обставини у своїй сукупності ставлять під сумнів достовірність результату огляду з використанням «Drager 6820».

Направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців не належить до повноважень працівників поліції, а тому вимога працівника патрульної поліції до ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем, про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була безпідставною, незаконною та необґрунтованою, що безпосередньо вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, також звертає увагу суду, що ОСОБА_1 перебуває на службі в лавах ЗСУ, обіймає посаду Водія в/ч НОМЕР_1 , що підтверджено відповідною довідкою, наданою командиром військової частини. У зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України, функціонування підрозділів ЗСУ має надзвичайно важливе значення для забезпечення оборони та захисту територіальної цілісності та суверенітету України. Вказані вище обставини свідчать, що право керування транспортними засобами необхідне ОСОБА_1 не для приватних цілей, а саме для виконання бойових завдань ЗСУ, оскільки є гостра необхідність в постійному підвозі військових вантажів та особового складу до лінії зіткнення. Окрім того, при призначенні адміністративного стягнення просить суд врахувати, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, одночасно враховуючи обставини, які пом`якшують його покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, та застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу, однак без позбавлення права керувати транспортними засобами.

02.12.2025 від захисника ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, згідно яких просить суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, в обґрунтування якого вказав, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем діяв у стані крайньої необхідності, оскільки такі його дії зумовлені необхідністю виконання обов`язків військової служби в лавах ЗСУ. З огляду на вищевикладене, в силу допущених працівниками поліції порушень під час складання та оформлення матеріалів, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважає що провадження у справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. У разі притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, просить суд вирішити питання щодо можливості призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу, однак без позбавлення права керування транспортними засобами.

03.12.2025 від захисника Рвачова О. О. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні раніше поданого ним клопотанні наполягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції додано:

- протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР 1 № 441495 від 02.09.2025 (а.с.1);

- результатом тесту технічного засобу «Drager Alkotest 6820» від 02.09.2025, який показав рівень алкоголю у крові ОСОБА_1 0,33 проміле (а.с.2);

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому відображено результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 0,33 проміле, з яким був ознайомлений ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис у акті (а.с. 3);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, таких як запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, результат проходження тестування на стан алкогольного сп`яніння зафіксував рівень алкоголю у крові ОСОБА_1 на рівні 0,33 проміле (а.с. 4).

Під час дослідження матеріалів відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом по трасі Н 11 поблизу сел.. Софіївка 02.09.2025 о14 год 40 хв., зі сторони м. Дніпро у сторону сел.. Софіївка. Причиною зупинки стало перевищення швидкості руху, зафіксований технічним засобом співробітника поліції. Під час спілкування його із поліцейськими, ОСОБА_1 повідомив, що він є діючим військовослужбовцем, нещодавно дислокуються у певному населеному пункті Криворізького району, куди рухається по службовій необхідності. Під час спілкування із працівником поліції останній висловив виявлені ним зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, і на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгер, останній погодився, при цьому ще раз наголосив, що він є діючим військовослужбовцем. Чекаючи деякий час на технічний прилад Драгер, який перебував у іншому службовому транспортному засобі, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого становив 0,33 проміле алкоголю у його крові, з яким останній погодився. Після чого на відео зафіксовано процедуру складання протоколів про адміністративні правопорушення та роз`яснення його прав та обов`язків, повідомлення про судовий розгляд та вручення його копій протоколів тощо.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Вимоги п. 1.3 ПДР України передбачають, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Положеннями п. 1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. а Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеозаписом, та іншими доказами по справі.

Таким чином встановлено, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно з якою передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Поряд з цим, за змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

З урахуванням того, що в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, а основним завданням військовослужбовців є захист Батьківщини, у даному випадку ОСОБА_1 виконував наказ військового керівництва з термінового з`явлення до пункту тимчасової дислокації підрозділу, у зв`язку із службовою необхідністю, тобто за наказом командира військової частини НОМЕР_1 , що документально підтверджено відповідною довідкою цього ж командира ВЧ, при цьому слід наголосити, що на відео зафіксовано, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв поліцейським, що він є діючим військовослужбовцем, і на даний час вони дислокуються у певному населеному пункті, оскільки цього потребує службова необхідність, у зв`язку із чим він керував транспортним засобом перебуваючи у стані крайньої необхідності, оскільки цього потребувала гостра військова обстановка, у зв`язку із воєнним станом введеним на території України, відтак завдана правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, шкода є менш значною, ніж виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, що є підставою для закриття провадження. Окрім того, слід зауважити, що він в даному випадку був вимушений порушити охоронювані державою інтереси у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крайня необхідність це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Таким чином, ОСОБА_1 у відповідності до ст. 17 КУпАП не може нести адміністративної відповідальності за дії, які були вчинені ним у стані крайньої необхідності.

На підставі вищевикладеного, суддя вважає, що провадження у вказаній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 17, 18, 247, 283, 284, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити у зв`язку з його вчиненням у стані крайньої необхідності.

Постанову суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Томинець