ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокуСправа № 495/6588/25
Номер провадження 3/495/2194/2025

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від ГУНП в Одеській області Одеського РУП №2 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИЛА:

27.08.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ГУНП в Одеській області Одеського РУП №2 надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №416848 від 08.08.2025 з доданими до них матеріалами відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 08.08.2025 о 21:20 в с. Удобне, вул. Одеса-Рені М-15 60 380м. водій ОСОБА_1 керуючи т/з VOLKSWAGEN PASSAT НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не переконався у безпеці руху та скоїв зіткнення з т/з MAN TGX 18.480 днз НОМЕР_2 з напівпричепом WiELTON днз НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 внаслідок чого т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.10.1. ПДР - інші порушення ПДР, порушення правил перестроювання, зміни напрямку руху.

Такі дії ОСОБА_1 органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

03.11.2025 на адресу суду надійшли пояснення згідно яких вказав наступне.

08.08.2025 року близько 21 год. 20 хв. на ділянці автодороги М15 Одеса-Рені 60км+380м на контрольно-пропускному пункті «Удобне» сталася ДТП за участю водія вантажного автомобіля MAN TGX (д.н.3. НОМЕР_4 ) з напівпричепом Wielton (д.н.з. НОМЕР_3 ) та автомобіля Volkswagen Passat (д.н.з. НОМЕР_5 ).

Дорожня обстановка була ускладнена такою сукупністю факторів, зокрема, як:

1. висока інтенсивність дорожнього руху у зазначений вечірній час;

2. низький рівень організації дорожнього руху (хаотичні перевірки працівниками прикордонної служби усіх типів автомобілів, що зупинялись перед знаком 3.41 "Контроль");

3. відсутність регулювальників, до категорії яких працівники ДПСУ згідно п.1.10 ПДР не належать;

4. наявність шлагбаума, який перекривав праву смугу руху (був піднятим лише після ДТП у зв?язку із утворенням затору на відносно вузькій ділянці пороги) чим створював перешкоду для руху транспортних засобів на цій ділянці дороги, що мала по дві смуги в обох напрямках, змушуючи водіїв постійно маневрувати у ліву смугу).

За умов описаної вище обстановки на КПП «Удобне» в обох смугах руху утворився затор. У лівій смузі затор утворився переважно з нерухомих вантажних автомобілів, що очікували на перевірку працівниками ДПСУ, які, не враховуючи скупчення легкових автомобілів у правій смузі руху, у хаотичному порядку подавали сигнал водіям вантажних автомобілів та водіям легкових автомобілів про дозвіл початку руху практично одночасно.

Деяким водіям легкових автомобілів вибірково надавався дозвіл про початок руху тобто перед знаком 3.41 "Контроль", що був прикріплений до шлагбауму, стояв автомобіль в очікуванні контролю, при цьому водіям легкових автомобілів, стоячим за ним, дозволяли рух, що створювало певну хаотичність у русі зазначеною ділянкою дороги через КПП «Удобне».

З таких обставин, йому довелось здійснювати об?їзд декількох нерухомих перешкод, а саме, автомобіля, що стояв перед шлагбаумом зі знаком 3.41 "Контроль", що перекрив праву смугу руху та нерухомого Вантажного ТЗ, що стояв у лівій смузі, очевидно, в очікуванні завершення контрольних заходів працівниками ДПСУ.

Відповідно до п.11.11 ПДР при інтенсивному русі змінювати смугу дозволяється лише, зокрема, для об?їзду перешкоди.

Оскільки водій зазначеного Вантажного ТЗ почав рух після того, як я майже завершував на малій швидкості маневр з перестроювання у ліву смугу руху, вважаю, що саме водій Вантажного ТЗ в такій обстановці повинен був також виконати вимоги п.10.1 ПДР, а саме, перед початком руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Натомість, водій Вантажного ТЗ перед початком руху, ймовірно, за сигналом працівника ДПСУ заздалегідь не переконався у безпечності руху, не подивився у праве дзеркало, де він міг контролювати дорожню обстановку та бачити Легковий Т3, що наближаються до Вантажного ТЗ праворуч, почав рух очевидно з більшою швидкістю, ніж, швидкість Легкового ТЗ, оскільки наздогнав останній, саме у момент випередження, чим допустив зіткнення, яке на момент ДТП призвело до матеріальних збитків Легковому ТЗ.

Проаналізувавши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю, з таких міркувань.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до положень ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, дорожньо-транспортна пригода це - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Предметом будь-якої ДТП є життя і здоров`я учасників дорожнього руху, транспортні засоби та інші споруди шляхів, які пошкоджені в процесі ДТП, та діяння водіїв й інших учасників дорожнього руху, що привели до ДТП.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад), тобто настання реальних наслідків у вигляді ушкодження певних об`єктів. Умовою настання адміністративної, а не іншого виду юридичної відповідальності, є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Основною і обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу адміністративного правопорушення є наявність вини особи у скоєнні такого діяння.

Диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, а саме вказує на порушення певних правил дорожнього руху учасниками дорожнього руху.

Відповідно до п.10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Між тим, ні з матеріалів справи, ні в ході судового розгляду не вбачається обставин, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 п.10.1 ПДР.

Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин.

При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушень Правил дорожнього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильно вирішення справи. Ці дані встановлюються, в т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

У судовому засіданні були досліджені письмові матеріали: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕР1 №416848 від 08.08.2025; рапорт реєстрації ЄО за №14301 від 08.08.2025; схему місця ДТП, яка сталася 08.08.2025 о 21 год. 20 хв. в с. Удобне вул. Одеса-Рені М-15 60 380м.; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 08.08.2025; відеозаписом, а також іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції передбачано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02). Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого є значним, а також передбачає позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. (Постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, Постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року в справі № 177/525/17(2-а/177/23/17) вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено «поза розумним сумнівом».

В силу вимог ст. 62 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З даних положень Основного Закону виходить, що суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП не знайшла свого підтвердження і він не може бути притягнений до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП України, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій шостій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що вказане правопорушення, відповідальність за яке передбачена згідно ст. 124 КУпАП, вчинено 08.08.2025. Це означає, що на даний час з дня, зазначеного датою вчинення правопорушення, минув тримісячний строк, в межах якого можливе накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Таким чином, закриваючи справу у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) і не встановлюючи фактичні обставини, зокрема вину особи та інші обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, суд фактично відмовляється від здійснення своєї основної функції здійснення правосуддя.

Системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, суди, які закривають провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на відсутність повноважень на встановлення фактичних обставин справи (через закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП), все одно встановлюють певні фактичні обставини, такі як час вчинення правопорушення, час виявлення правопорушення та час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за вимогами ст. 280 КУпАП потрібно встановлювати всі обставини, передбачені цією статтею, зокрема вину особи, перевіряти правильність правової кваліфікації її дій, чи підлягає вона взагалі відповідальності та ін., оскільки в протилежному випадку, судове рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (яка є нерабілітуючою підставою) може порушити права особи, в діях якої відсутній склад правопорушення, відсутні докази її вини чи навіть події правопорушення. В таких випадках особа розраховує на судове рішення, яким вона буде реабілітована, яким буде визнана невинуватою, тобто на закриття провадження з реабілітуючих підстав.

Закрити провадження з нереабілітучих підстав або звільнити від відповідальності, можливо лише винувату особу в діях якої є склад правопорушення, в іншому випадку прийняття такого рішення є свавільним.

З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, суддя при розгляді справи має встановити об`єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, саме коли висунуте обвинувачення стає предметом судового розгляду, особа реалізує своє право на справедливий суд. І у випадку спливу строків накладення адміністративного стягнення, суд має здійснити судовий розгляд, встановити всі обставини і за наявності до того підстав встановити вину особи без накладання адміністративне стягнення або, у випадку недоведеності вини чи відсутності складу правопорушення чи події, закрити провадження з реабілітуючих підстав, зазначених в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного ДТП не є доведеною, а також те, що дії учасників ДТП спричинили пошкодження транспортних засобів, але ж у зв`язку із спливом строків передбачених ст.38 КУпАП підлягає закриттю з підстав п.7.ч.1 ст.247 КУпАП

Керуючись статтями 124, 247, 266, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП за реабілітуючими обставинами, та вважати у діях ОСОБА_1 відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, протягом 10 днів з моменту її ухвалення.

Суддя Ірина БРАТКІВ