ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/8580/25 Головуючий суддя І інстанції Шамраєв М. Є.
Провадження № 33/818/1386/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Санжаревського І.А. апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Санжаревського І.А. на постанову Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 липня 2025 року відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України,-

УСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як установив суд 16.04.2025 року о 11 годині 40 хвилин в Чугуївському районі, керував автомобілем OPEL державний номерний знак НОМЕР_2 ,рухався по автодорозі Чугуїв - Великий Бурлук 26 км, з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, від проходження огляду в медичному закладі та за допомогою газоаналізатору "ДРАГЕР" відмовився. Чим порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху відмова особи, як керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських. Тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За цим фактом 16.04.2025 року о 11 годині 50 хвилині ІВРПП Чугуївського РУП капітаном поліції Герасименко Р.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 912558.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 - адвокат Санжаревський І.А. просить постанову суду змінити та не застосовувати до ОСОБА_1 та звільнити його підзахисного від стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, ОСОБА_1 не оспорює факт наявності в його дії складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за що він щиро розкаюється та зробив для себе висновки про неприпустимість такої поведінки в подальшому, на підтвердження чого ним вже було сплачено штраф за оскаржуваною постановою.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та учасником бойовик Дій, для виконання своїх військових обов`язків постійно використовує транспортний засіб для захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, тому позбавлення його права керуванням транспортними засобами позбавить його можливості здійснювати службові завдання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи захисника Санжаревського І.А., який повністю підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення подану апеляційну скаргу, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.

З матеріалів справи вбачається, що захисник, не оспорюючи фактичні обставини справи, що встановлені оскаржуваною постановою, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, і так само ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП) та керує транспортним засобом.

Вимоги сторони захисту та безпосередньо захисника про скасування постанови суду першої інстанції в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом обґрунтовані тим, що є військовослужбовцем та учасником бойовик Дій, для виконання своїх військових обов`язків постійно використовує транспортний засіб для захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, тому позбавлення його права керуванням транспортними засобами позбавить його можливості здійснювати службові завдання.

Між тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 щодо можливості застосування положень ст.69 КК України, апеляційний суд не може проігнорувати санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Разом з тим, в контексті апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Разом з цим, за змістом частини 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному конкретному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Більш того, законодавчо заборонено, починаючи з 17.03.2021 року, визнання такого правопорушення малозначним та передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу чи громадській організації, військовій частині (ч. 1 ст. 21 та примітка до ст. 22 КУпАП).

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки, зокрема і для осіб, яким надає допомогу з огляду на свої службові обов`язки.

У даному конкретному випадку, з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 , суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Зокрема, у рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги правові висновки, що містяться в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.20205 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з яких вбачається, що судам необхідно враховувати, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

При цьому нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового, а посилання захисника на можливість застосування аналогії закону, а саме положень ст. 69 КК України суперечить положенням ч. 4 ст. 3 КК України, відповідно до якої застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 ,, який провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, є військовослужбовцем, учасником бойових дій та за місцем служби характеризується виключно позитивно, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 ,, як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки в з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовляючись від огляду на стан стяніння, усвідомлював, що це заборонено законом.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Санжаревського І.А. задоволенню не підлягає.

Вчинення діяння, яке кваліфікуються в національному законодавстві за статтями 130 КУпАП, є найбільш тяжкими порушеннями у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Отже, наведені доводи в апеляційній скарзі про призначення ОСОБА_1 , стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону, а тому подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Санжаревського І.А. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 липня 2025 року відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя