Справа № 473/5284/25
Провадження № 33/812/508/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подану ним апеляційну скаргу на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

У С Т А Н О В И В:

Протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 про те, що о 20 год 35 хв 04 жовтня 2025 року, рухаючись в районі житлового будинку №19 по вулиці Макарова в місті Вознесенську Миколаївської області, він керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ЗАЗ - 1102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , при його буксируванні іншим транспортним засобом, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в найближчому лікувальному закладі КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради водій ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

07 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він не був вчасно повідомлений судом про дату слухання справи, а суддею при її розгляді було порушено його процесуальні права та процедуру розгляду справи.

Також апелянт посилався на невідповідність твердження суду про те, що він у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, оскільки під час перегляду відео з нагрудної камери поліцейського він фактично вислуховував суддю, а не підтверджував свою винуватість.

Крім того апелянт зазначав, що не керував транспортним засобом, який буксирували, а спілкувався з працівниками поліції як його власник. Натомість інша особа неодноразово пояснювала, що саме він перебував за кермом буксируваного автомобіля, однак працівники поліції його пояснення ігнорували.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушено його право на захист, оскільки йому не були роз`яснені його права. Також складання протоколу не на місці зупинки вказує на його необ`єктивність і незаконність.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

Відповідно до пунктів 1-7 розділу ІІ Інструкції № 1452 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

При цьому поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

У випадку проведення огляду лікарем закладу охорони здоров`я, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Огляд проводиться із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів на вміст наркотичного засобу, лікар складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок може бути оскаржений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що о 20 год 35 хв 04 жовтня 2025 року, рухаючись в районі житлового будинку №19 по вулиці Макарова в місті Вознесенську Миколаївської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ЗАЗ - 1102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , при його буксируванні іншим транспортним засобом, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в найближчому лікувальному закладі КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради водій ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

З доданого до протоколу відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 вийшов з водійського місця автомобіля моделі «ЗАЗ - 1102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . На запитання працівників поліції пояснив, що намагаються автівку завести, минулого тижня вона працювала, а тиждень постояла і не заводиться. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 повідомив свої: прізвище, ім`я та по батькові. На прохання працівників поліції надати документи водію, ОСОБА_1 попросив іншу особу винести його документи з будинку. Під час перевірки документів ОСОБА_2 працівникам поліції пояснював, що він пробував завести машину, вона не заводилась, за допомогою іншого авто його машину протягнути до провулку. Також пояснював, що цього дня у нього вже перевіряли документи, тільки тоді він був на робочій Славуті, а зараз на Таврії. На зауваження працівника поліції про наявність у нього запаху алкоголю, ОСОБА_3 повідомив, що випив стакан пива.

На неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповідав відмовою, пояснюючи це тим, що він «не їхав, авто буксирували до провулка, вона на канаті була».

У судове засідання ОСОБА_1 було надано диски з відеофіксацієї події, які відповідають відеозаписам, здійсненим з нагрудної камери поліцейського. Зокрема на наданому записі невстановлена особа пояснює, що вони усі йшли в магазин, виникла потреба перевірити чи зможе людина завтра вранці поїхати на роботу, сіли завели машину і дьорнули її від будинку до провулка, приблизно 10 метрів.

У подальшому ОСОБА_1 пояснив, що випив два стакани пива, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Працівник поліції повідомив, що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 статті 130 КУпАП за керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

За змістом статей 130 та 266 КУпАП огляду на стан алкогольного сп`яніння та притягненню до адміністративної відповідальності за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння порядку підлягають особи, які керують транспортними засобами.

Під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом або за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає його використання за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, оцінивши досліджені у справі докази, суд доходить висновку, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Довід апелянта про те, що він не був вчасно повідомлений судом про дату слухання справи, спростовуються матеріалами справи. Так, в матеріалах справи наявна судова повістка, яка була направлена ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним при складанні протоколу. Однак повстка провернута до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Для вирішення питання щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про слухання справи, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейським судом з прав людини наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, чого не було зроблено апелянтом у даній справі.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, суд вчинив необхідні дії для його повідомлення про слухання справи, однак ОСОБА_1 не цікавився станом відомого йому провадження. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що був присутнім при розгляді справи судом, у судовому засіданні було переглянуто відео з нагрудних камер працівників поліції, проти доведеності своєї вини в інкримінованому правопорушенні він не заперечував.

За таких обставин ці доводи апеляційної скарги невинуватості дій ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не доводять.

Не впливають на висновки суду і інші твердження апелянта, оскільки дії працівників поліції за правилами КАС України оскаржені не були та незаконними не визнані.

Посилання апелянта, як на підставу для звільнення від відповідальності, на те, що він не керував транспортним засобом, який буксирували, а спілкувався з працівниками поліції як його власник, суд вважає такими, що висловлені з метою ввести суд в оману стосовно фактичних обставин справи, обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що під час спілкування з працівниками поліції інша особа визнавала, що саме вона перебувала за кермом буксируваного автомобіля, суд оцінює критично. З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що ця особа визнала, що вона керувала транспортним засобом, який буксирував автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .

Отже, жоден з висловлених ОСОБА_1 доводів апеляційної скарги не спростовує того факту, що о 20 год 35 хв 04 жовтня 2025 року, рухаючись в районі житлового будинку №19 по вулиці Макарова в місті Вознесенську Миколаївської області, він керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ЗАЗ - 1102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під час його буксирування, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

При цьому, апеляційний суд враховує, що адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечними як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, прийняте судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

У справі, яка переглядається, не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом першої інстанції дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, поза розумним сумнівом. У цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О.Тищук