ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1234/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Литвиненка Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Данила В.М. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 06 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 24.10.2024 року о 17 год. 46 хв. ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 2А, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 06 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Данило В.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що справу було розглянуто за його відсутності та за відсутності ОСОБА_1 . Зі змістом оскаржуваного рішення сторона захисту мала змогу ознайомитись лише 13.06.2025 року, коли вказану постанову додано до підсистеми «Електронний суд».

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що якість відеозапису події (відеоматеріал з ТРЦ «Нікольський») є досить низькою, та не дає можливості достеменно встановити, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , а не власниця зазначеного авто ОСОБА_2 , як остання і зазначала співробітнику поліції на місці події. Крім того, зазначає, що з наданого відео взагалі неможливо встановити, що зазначений ТЗ рухався. Зважаючи на викладене, вважає, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок на вимогу поліції щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Також, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно іншої особи, а не щодо його підзахисного, оскільки по-батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказано « ОСОБА_3 », в той час, як по-батькові його клієнта « ОСОБА_4 ».

Крім того, УПП в Харківській області ДПП не надав належних доказів здійснення оповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце здійснення ознайомлення із складеним протоколом за ч.2 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості скористатися своїми правами та гарантіями, закріпленими у конституції України та статтею 268 КУпАП, зокрема, надати свої усні та письмові заперечення та зауваження.

Вказує, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, визначені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, не повідомлено про строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначені статтею 277 КУпАП.

Мотиви суду

Перевіряючи доводи, викладені захисником Данилом В.М. у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Харкова від 06 червня 2025 року апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 було розглянуто за його відсутності, та за відсутності його захисника адвоката Данила В.М. (а.с. 55-57)

Водночас, документ в електронному вигляді «Постанова» від 06.06.2025 року була надіслана одержувачу ОСОБА_5 до його електронного кабінету, та отримана ним, відповідно, 19.06.2025 року. (довідка про доставку електронного документу, а.с. 58), а 23.06.2025 року захисник звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Таким чином, враховуючи, що ознайомитися із змістом оскаржуваного рішення суду сторона захисту змогла лише після отримання його копії, то доводи клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, а клопотання підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 та його захисник Данило В.М. у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 19.11.2025 року о 13 год. 45 хв., не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не надали. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення їм судових повісток-повідомлень про судове засідання через СМС-повідомлення та повідомлення у додатку «Вайбер» за номерами мобільних телефонів, зазначених у матеріалах судового провадження, та отримані ними, відповідно, 09.07.2025 року о 09 год. 42 хв. та о 09 год. 38 хв. (а.с. 74, 75)

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.

Водночас, посилаючись на розгляд справи судом першої інстанції за їх відсутності, і ОСОБА_1 , і його захисник Данило В.М. самостійно, на власний розсуд не побажали реалізувати свої права, прийнявши особисту участь у судовому розгляді в апеляційному суді.

Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи та не з`явилась до апеляційного суду за викликом. Незацікавленість у розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасником справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, та саме вона в першу чергу мала б цікавитися питанням призначення судового засідання у справі та скорішим її вирішенням.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної скарги без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП настає за умови повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.ст.130 КУпАП.

Поняття повторності розкрито в п.2 ч.1 ст.35 КУпАП повторним правопорушенням є повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративного стягненню.

Так, судовим розглядом встановлено, що24.10.2024 року о 17 год. 46 хв. ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 2А, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, ОСОБА_1 відмовився. Правопорушення вчинив повторно протягом року.

Зазначена кваліфікація за ознакою повторності підтверджується постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 травня 2024 року, яка набрала законної сили 26.06.2024 року, у справі №642/686/24 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що було вчинено 25.01.2024 року, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (а.с. 7-10)

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №105761 від 24.10.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 24.10.2024 року о 18 год. 20 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, які не реагують на світло; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- рапортом інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Євсєєва М. від 24.10.2024 року щодо обставин, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянт не спростовує сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Згідно відеозапису події, що мала місце 24.10.2024 року, (з відеокамер ТРЦ «Нікольський»), убачається рух автомобіля «Volkswagen Passat» світлого кольору, який припаркувався на перехресті перед пішохідним переходом з увімкненим аварійним сигналом. З припаркованого авто з переднього пасажирського сидіння вийшла жінка, а з місця водія чоловік, одягнутий у чорний спортивний костюм з капюшоном, чорну безрукавку та темного кольору кросівки з білою підошвою. Так як зазначене авто було припарковане з порушенням вимог ПДР, ним зацікавились співробітники патрульної поліції. Не виявивши ані в ТЗ, ані поруч з ним власника автомобіля, поліцейські прослідували до ТРЦ «Нікольський», щоб переглянути камери відеоспостереження та з`ясувати особу водія.

Невдовзі до автомобіля «Volkswagen Passat» повернувся чоловік, який на ньому приїхав та сів в авто на місце водія, коли до вказаного ТЗ повернулися співробітники поліції.

Згідно відео з бодікамер поліцейських, убачається той же автомобіль «Volkswagen Passat» світлого кольору, припаркований з порушенням вимог ПДР, та біля нього чоловік, на вигляд ідентичний водію, якого зафіксували камери ТРЦ «Нікольський».

При цьому, всупереч доводам апелянта, дані відео щодо характеристик зовнішності водія транспортного засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , (зросту, статури, статі, одягу тощо), цілком ідентичні з тим, хто керував та зупинив зазначене авто, вийшовши з ТЗ з місця водія, та особою, яка повернулася до авто, і це не потребує спеціальних фахових знань та навичок, є достатнім для звичайного сприйняття судом з огляду на задовільну якість зображення та відеозйомки.

Під час спілкування із співробітниками поліції, у водія, особу якого було встановлено як ОСОБА_1 , було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі. Останній на пропозицію поліцейських не надавав чіткої відповіді, натомість, наполягав на присутності адвоката, якому попередньо зателефонував.

Після прибуття на місце події захисника, якому інспектор поліції роз`яснив ситуацію, що склалася, останній зазначив, що його клієнт автомобілем не керував, а тому не має проходити огляд у встановленому законом порядку. У відповідь поліцейський зазначив, що пройти огляд ОСОБА_1 було запропоновано кілька раз, водночас, ніякої відповіді він не надавав, а тому йому було роз`яснено, що такі дії будуть розцінені поліцією як відмова від проходження огляду.

Після спілкування ОСОБА_1 із своїм адвокатом, співробітниками поліції востаннє було запропоновано йому пройти огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння у лікарні, на що ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється, так як ТЗ не керував. Зважаючи на викладене, працівниками поліції було повідомлено про складення Постанови за ч.4 ст.126 КУпАП та протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП щодо нього.

Власниця авто «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_2 , прибула на місце події уже після складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та зазначила, що автомобілем керувала вона, а залишила його, бо у неї з дитиною (дівчинкою) виникла потреба терміново відлучитись.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду щодо критичного ставлення до таких доводів сторони захисту, та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Версія події, викладена власницею авто «Volkswagen Passat» ОСОБА_2 , що ТЗ керувала саме вона, та на яку фактично посилається в апеляційній скарзі захисник, суперечить зібраним матеріалам, зокрема, даним, зафіксованим камерами відеоспостереження ТРЦ «Нікольський», з яких убачається, що автомобілем керував чоловік, з яким у даному авто на передньому пасажирському сидінні знаходилась молода жінка (не власниця ТЗ). Наявність інших осіб, зокрема, дітей, у зазначеному ТЗ не убачається.

Водночас, відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння зафіксована на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Посилання захисника Данила В.М. на недоліки складеного протоколу, а саме те, що в останньому не вірно зазначено по-батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, (« ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 ») апеляційний суд приймає до уваги. Натомість зазначений недолік носить характер явної описки, а вказані доводи не є самостійною підставою для скасування рішення суду, не спростовують правильність його висновків та жодним чином не свідчать про те, що протокол складено щодо іншої особи, як на тому акцентує свою увагу адвокат.

Крім того, згідно рапорту інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Євсєєва М. від 24.10.2024 року зазначено, що у протоколі серії АБА №105761 помилково вказано по-батькові « ОСОБА_3 », просить вважати правильним « ОСОБА_4 » (а.с. 12)

Слід зазначити, що не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі порушення можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальних, взагалі не впливають на його дійсність.

Для визначення надмірного формалізму при розгляді справи Європейський суд з прав людини («ЄСПЛ») використав термін «правовий пуризм».

Зокрема, ЄСПЛ вказує, що пуризм у загальноприйнятому розумінні - це надмірне прагнення до чистоти, перевага форми над змістом.

При цьому в рішенні по справі «Сутяжник проти РФ» від 23.07.2009 (скарга N 8269/02) ЄСПЛ сформулював висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті рішення тільки для дотримання правового пуризму, оскільки рішення може бути скасоване лише з метою виправлення суттєвої помилки.

Тобто, враховуючи викладене та принципи ЄСПЛ визнання недопустимим доказом протоколу про адміністративне правопорушення з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 самостійно відмовився від підписання складеного протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення з його змістом, отримання копії та надання власних письмових пояснень як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті інкримінованого йому правопорушення.

Аргументи захисника, що поліцейські не повідомили ОСОБА_1 про дату, час та місце здійснення ознайомлення із складеним протоколом за ч.2 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості скористатися своїми правами закріпленими у Конституції України та статтею 268 КУпАП, зокрема, надати свої усні та письмові заперечення та зауваження, не є слушними з огляду на відеозапис події з бодікамер поліції, з якого убачається, що ОСОБА_1 самовільно залишив місце події після того, як йому було повідомлено про складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, та самостійно не побажав залишитися, щоб ознайомитися зі змістом складеного протоколу, отримати його копію та надати власні письмові пояснення чи заперечення з приводу інкримінованого йому правопорушення.

Аналогічні відомості зафіксовані і у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1)

При цьому. ОСОБА_1 реалізував своє право як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та скористався правовою допомогою адвоката, який прибув на місце події за його викликом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, визначені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, наявним відеозаписом, за змістом якого ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Зміст відеозапису є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Водночас, відеозапис події не є єдиним доказом по справі, а оцінюється на ряду з іншими доказами у їх сукупності.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Данила В.М. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 06 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргузахисника Данила В.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 06 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик