Справа № 462/4403/25 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю. Л.
Провадження № 33/811/1387/25 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 вересня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення, із врахуванням ч.2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800,00 /сорок тисяч вісімсот/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 5 /п`ять/ років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він повторно протягом року, будучи особою, яка немає права керування транспортними засобами, 12.06.2025 р. о 21:21 год. у м. Львові на вул. Івана Виговського, 31А керував транспортним засобом марки BMW320І, номерний знак НОМЕР_1 , порушивши п. 2.1 а Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_1 , 12.06.2025 р. о 21:21 год. у м. Львові на вул. Івана Виговського, 31А керував транспортним засобом марки BMW320І, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, порушивши п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На постанову судді Богаченко Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що судом не було враховано, що на момент складання протоколу він не був позбавлений права керування та не мав при собі посвідчення.

Стверджує, що від медичного огляду він не відмовлявся, а навпаки поїхав у медичний заклад, пройшов у огляд, однак не зміг здати сечу.

Стверджує, що просив лікаря взяти у нього аналіз крові, проте йому було відмовлено.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 31.10.2025 ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів. Стверджував, що він не був позбавлений права керування транспортними засобами. Зобов`язався надати суду відповідну довідку, у зв`язку з чим апеляційним судом було оголошено перерву до 17.11.2025.

Водночас, 17 листопада 2025 року ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про поважні причини неявки суду не повідомив.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі правопорушника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасника, що не з`явився.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно з вимогами пункту 2.1а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З протоколу серії ЕПР1 №359992 від 13.06.2025 ОСОБА_1 13 червня 2025 року о 21 год. 21 хв. на вул Виговського, 31А у м. Львові керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування. Порушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху.

З наявної у матеріалах справи довідки інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП Надії Коцюк вбачається, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 вилучено 03.10.2020 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та в подальшому скеровано у сервісний центр №4641 (вих. № 6529 від 12.04.2021).

Будь яких відомостей на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відновив посвідчення водія матеріали справи не містять, та сам ОСОБА_1 таких суду не надав.

З протоколу серії ЕПР1 №360099 від 13 червня 2025 року вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних від підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб марки «BMW320i», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявивши у нього ознаки наркотичного сп`яніння пред`явили вимогу про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що останній погодився. Водночас у медичному закладі ОСОБА_1 роз`яснили, що для проведення швидкого експрес-тесту на стан наркотичного сп`яніння необхідно здати сечу, на що останній погодився. Однак в подальшому сечу не здав, мотивуючи це тим, що не може, а тому таку поведінку ОСОБА_1 працівники поліції розцінили, як відмову від огляду, що стало підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як слідує з наявних матеріалів справи, факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції було виявлено о 21 год. 21 хв. 12 червня 2025 року. З відеозапису з камер спостереження патрульних видно, що в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 доставили о 23:16 год. Однак, станом на 01 год. 05 хв. необхідне біологічне середовище ОСОБА_1 так і не здав, що було розцінено лікарем як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, адже відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Оскільки з моменту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та виявлення в останнього ознак наркотичного сп`яніння до моменту, коли він мав здати необхідне біологічне середовище, минуло відведені законодавцем дві години, а тому його дії були розцінені лікарем, що мав провести освідування, як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

З таким висновком лікаря погодився суддя суду першої інстанції, з ним також погоджується і апеляційний суд, розцінюючи дії ОСОБА_1 , який протягом відведеного часу не міг здати сечу для проведення необхідного дослідження, як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому доводи апелянта про фізичну неможливість здати вказане біологічне середовище не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з представленого суду відео, ОСОБА_1 певний період часу нібито намагався здати сечу, пив воду, тим самим вводячи в оману лікаря та поліцейських, які очікували завершення здачі освідуваною особою необхідного біологічного середовища для проходження огляду.

Враховуючи те, що поведінка ОСОБА_1 унеможливлювала проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У ході апеляційного розгляду апеляційним судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність в діях працівників поліції порушення приписів «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП, які б вплинули на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст.130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколів. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Згідно з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суддя, при накладенні стягнення на ОСОБА_1 врахував характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, і обґрунтовано визначив вид та розмір основного стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, що в повній мірі відповідає санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП і за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, а також відповідає і меті виховання особи, що їх вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Враховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 вересня 2025 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА