ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/42325/25

Провадження № 3/947/5506/25

04.12.2025 року м. Одеса

Cуддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 495143 від 27.10.2025 року)

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 року о 00:56 год., за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, біля будинку № 2/1, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), електричним самокатом, без державного номерного знаку у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST» відповідно до якого у останнього виявлено 1, 25 %о (проміле) алкоголю.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.9 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9(а) «Правил дорожнього руху» України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В судове засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності не з`явилася, про дату та час судового розгляду була повідомлена завчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Надала до суду свої письмові заперечення, згідно яких просила суд зарити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на вищезазначене, відповідно до вимог 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутні особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не виключають встановлення державами-учасницями процесуальних правил, у тому числі обмежень і заборон, які мають на меті забезпечити належний перебіг судового розгляду. Такі обмеження допустимі, якщо вони не позбавляють особу самого змісту права на доступ до суду, а є пропорційними та переслідують легітимну мету уникнення безладу у судовому процесі, забезпечення ефективності правосуддя.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може зазнавати обмежень, якщо такі обмеження передбачені законом, переслідують легітимну мету і є пропорційними. ЄСПЛ у низці справ, підкреслював, що держави мають право регулювати доступ до суду через встановлення розумних процесуальних вимог, які не повинні звужувати саму суть цього права. Таким чином, певні формальні умови (наприклад, строки подання скарг, вимоги до форми) є допустимими.

Однією з ключових гарантій справедливого судового розгляду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є дотримання принципу розумного строку розгляду справи. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що держава зобов`язана організувати свою судову систему так, щоб забезпечити розгляд справ у межах строків, які відповідають критеріям розумності, з урахуванням складності справи, поведінки сторін та органів влади, а також значення справи для заявника.

Разом з обов`язком держави забезпечити своєчасність розгляду справ, Суд покладає відповідальність і на сторони судового провадження. Зокрема, учасники процесу повинні проявляти належну активність: своєчасно подавати заяви та докази, з`являтися на судові засідання, слідкувати за перебігом справи. ЄСПЛ підкреслив, що кожна сторона повинна з розумним інтервалом часу цікавитися розвитком провадження у її справі.

ЄСПЛ також наголошує, що процесуальні гарантії не можуть бути використані для зловживання правом. Якщо сторона навмисно затягує провадження, ігнорує судові приписи або іншим чином чинить перешкоди для справедливого розгляду справи, держава має право обмежити доступ до суду в межах розумного регулювання. Такі обмеження визнаються допустимими за умови, що вони не є непропорційними і не знищують суті права на суд.

Оцінюючи наявні у справі матеріали, доводи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, актах огляду на стан сп`яніння, відеоматеріалах та інших доказах, суд виходить із такого.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Отже, для притягнення особи до відповідальності необхідне встановлення сукупності юридично значущих обставин, а саме: (1) факту керування транспортним засобом, (2) перебування водія у стані сп`яніння або встановленої відмови від огляду, (3) підтвердження вказаних обставин належними та допустимими доказами, отриманими у відповідності до вимог процесуального закону.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 27.10.2025 року встановлено, що о 00:56 год., за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, біля будинку № 2/1, особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , здійснювала керування електричним самокатом без державного номерного знака. Під час зупинки працівники патрульної поліції виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим проведено огляд з використанням приладу «DRAGER ALCOTEST», за результатом якого встановлено показник 1, 25 ‰ алкоголю в організмі. Акт огляду, наявний у матеріалах справи, складений відповідно до вимог чинного законодавства, містить інформацію щодо засобу вимірювання, часу та місця проведення тестування, показники вимірювання та підписи уповноважених осіб, що підтверджує його належність та допустимість як доказу.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. До таких доказів належать протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, відеозаписи, акти огляду на стан сп`яніння, показання технічних приладів, інші документи та носії інформації, отримані у відповідності до вимог закону. Досліджені судом докази перебувають у взаємному узгодженні, не суперечать одне одному та у сукупності формують повну картину події.

Відповідно до п.2.9(а) Правил дорожнього руху України водієві категорично забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Метою вказаної заборони є забезпечення безпеки дорожнього руху та попередження настання тяжких наслідків, що можуть бути спричинені керуванням транспортного засобу у стані, коли водій має обмежену здатність адекватно реагувати на дорожню обстановку.

Суд враховує, що електричний самокат як засіб індивідуальної мобільності підпадає під ознаки транспортного засобу у розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху України, оскільки є пристроєм, здатним переміщувати особу у просторі, приводиться в рух електродвигуном та використовується для участі у дорожньому русі. Відтак особа, яка ним керує, є водієм і зобов`язана дотримуватися встановлених вимог законодавства, у тому числі щодо недопущення керування у стані сп`яніння.

Оцінивши сукупність доказів у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною та підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення; актом огляду із застосуванням технічного засобу «DRAGER ALCOTEST» із зафіксованим результатом 1, 25 ‰; відеозаписом з місця події; іншими матеріалами справи, які у своїй сукупності утворюють логічний, повний та взаємопов`язаний доказовий комплекс.

Матеріали справи містять відеозапис події, однак за наявним відеозаписом об`єктивно не зафіксовано безпосереднього факту керування електросамокатом особою ОСОБА_1 , зокрема моменту руху транспортного засобу під її фактичним контролем. Разом з тим, у своїх поясненнях ОСОБА_1 прямо зазначає, що саме вона керувала електросамокатом, рухалася повільно та здійснювала гальмування перед зупинкою працівниками поліції. Вказані пояснення узгоджуються з місцем події, фіксацією особи біля електросамоката одразу після зупинки та сукупністю інших доказів, поданих до справи. За таких обставин суд бере до уваги власні визнання правопорушниці, які у поєднанні з матеріалами провадження дозволяють зробити висновок про наявність факту керування транспортним засобом на момент виявлення працівниками поліції.

Оцінюючи доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності, щодо її заперечень про те, що вона не здійснювала керування електросамокатом, суд виходить із наступного.

Хоча на відеозаписі відсутня безпосередня фіксація моменту руху транспортного засобу, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 одразу після зупинки перебувала біля електросамоката, тримала його та підтверджувала факт керування ним. У поясненнях, наданих на місці, вона зазначила, що рухалася повільно та гальмувала, що свідчить про фактичне здійснення контролю за рухом транспортного засобу. Таке визнання є процесуально значущим доказом відповідно до ст.251 КУпАП та має бути враховане судом при формуванні внутрішнього переконання.

Заперечення про відсутність керування суперечать раніше наданим добровільним поясненням правопорушниці, які були зафіксовані уповноваженими працівниками поліції під час складання матеріалів. Зміна позиції сторони захисту на подальшому етапі оцінюється судом критично, оскільки не ґрунтується на нових доказах чи достовірних даних, здатних спростувати первинно надані нею відомості.

Відповідно до п.1.10 та п.2.9(а) Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом полягає у фактичному здійсненні контролю над ним у процесі руху. Навіть короткочасне переміщення, незалежно від швидкості та відстані, утворює юридичний факт керування. Саме це визнає і сама ОСОБА_1 , вказуючи, що рухалася не швидко та здійснювала гальмування, що виключає можливість трактування її дій як простого перебування поруч із самокатом.

У матеріалах наявний цілісний доказовий масив протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан сп`яніння, пояснення самої особи, відеозапис події. Їх сукупність, оцінена відповідно до ст.252 КУпАП, дає підстави визнати твердження про відсутність керування таким, що спростовується первинними зізнаннями правопорушниці та узгодженими доказами.

За таких умов суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що вона не керувала електросамокатом, є необґрунтованими, суперечать наданим нею раніше поясненням та не підтверджуються матеріалами справи. Факт керування встановлений належним чином та вважається доведеним.

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини та досліджені докази дозволяють однозначно дійти висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для застосування до неї адміністративного стягнення у межах санкції вказаної статті.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності керувала автомобілем у марки алкогольного сп`яніння, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605, 60 грн.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнути ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2024 року, що складає 605, 60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.