П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.11.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Рудаков Д.І., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч.3 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 24.09.2025 року близько 22 год. 11 хв., у АДРЕСА_1 , вчинила домшнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , що відоброжалося у погрожуваннях, штовханні, словесних образах, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілого.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.3 ст.173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , 24.09.2025 року о 22 год. 11 хв., у АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у штовхані, шарпані за одяг, виражалася нецензурною лайкою, виганяла з квартири, чим завдала їй фізичного болю та психологічних страждань.

В судове засідання, ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву у якій просила розгляд справи проводити без її участі, вину визнає.

Відтак на підставі ст. 268КУпАП, вважаю, що справу можна розглядати у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.ст.245,251,252,280,283 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Частиною 3 статті 173-2 КУпАП - дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, повторно протягом року, за які особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Разом з тим, до матеріалів адміністративної справи не долучено жодного доказу, який вказував б на поторне протягом року вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Разом з тим, Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відтак, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.173-2 КУпАП на ч.1 ст.173-2 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП доведена:

- протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД №134196 від 24.09.2025 року та ВАД №134244 від 24.09.2025 року;

- заявою ОСОБА_3 від 24.09.2025 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24.09.2025 року

- терміновим заборонним приписом серії АА №428245 від 24.09.2025 року та АА №428244 від 24.09.2025 року;

- даними форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 24.09.2025, відповідно до яких дії ОСОБА_1 становлять високий рівень небезпеки для постраждалої особи.

Згідно вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Оскільки до суду надійшли дві справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень та такі розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), то суддя об`єднує справи №465/8766/24 та №465/8768/24 в одне провадження та присвоює №465/8766/24.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчинених правопорушень, ступінь вини у скоєному, беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення нею нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Окрім цього, у відповідності до ст.40-1 КУпАП з правопорушника слід стягнути 605,60 гривень судового збору на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33,268,283,284 КпАП України, -

постановив:

Об`єднати справи №465/8766/24 та №465/8768/24 в одне провадження, присвоївши єдиний унікальний номер справи №465/8766/24.

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення, з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін, відповідно до вимог ст.ст.307,308 Кодексу України про адміністративні правопорушення з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Д.І. Рудаков