Справа №521/1361/25
Номер провадження 3-в/521/415/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси Шевчук Н.О., розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Чайки Вадима Олександровича про перегляд постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2025 у справі №521/1361/25 за нововиявленими або виключними обставинами

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебували адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП.

28.11.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшла заява захисника ОСОБА_1 адвоката Чайки Вадима Олександровича про перегляд постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2025 у справі №521/1361/25 за нововиявленими або виключними обставинами.

Обґрунтовуючи заяву, захисник ОСОБА_1 адвокат Чайка Вадим Олександрович посилався на те, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2025 року притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 34000 грн. з правом позбавлення керування транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому, за доводами заявника, вказана вище постанова прийнята з врахуванням позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 на 1 рік згідно постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.08.2024 року у справі №504/2321/24, яка в подальшому, постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2025 року була змінена в частині позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 .

З врахуванням наведеного та враховуючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем з відмінною характеристикою (і цю обставину врахував Одеський апеляційний суд), заявник вважає, що позбавлення права керування транспортними засобами буде непропорційним стягненням, яке унеможливить виконання ним своїх посадових обов`язків, відтак ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу.

Зазначене, на переконання заявника є підставою для перегляду судом свого рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами за аналогією норм Закону відповідно до положень Кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, захисник ОСОБА_1 адвокат Чайка Вадим Олександрович просить змінити постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2025 року у справі №521/1361/25 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 130 КУпАП у частині позбавлення прав керування транспортними засобами строком на 3 роки, виключивши з резолютивної частини постанови цей вид покарання.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до такого.

Так, у даній справі судом встановлено, що згідно із постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2025 року у справі 521/1361/25 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 19.03.2025 року (вх.2873) про зупинення провадження у справі відмовлено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 34000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - три роки без конфіскації транспортного засобу, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Також судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2025 року у справі №504/2321/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.08.2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення змінено; виключено з резолютивної частини постанови суду першої інстанції рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк один рік; вважається, що ОСОБА_1 є таким, на якого накладено за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення Кодексом України про адміністративні правопорушення, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Як вважає захисник ОСОБА_1 адвокат Чайка Вадим Олександрович, оскільки постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, у зв`язку із тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2025 року постанова Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.08.2024 року в частині позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 скасована, постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2025 року у справі №521/1361/25 також має бути переглянута судом за нововиявленими обставинами в порядку аналогії Закону за нормами КПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (N 3236/03) у справі "Пономарьов проти України", жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Такі обмеження на доступ до суду узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, де було неодноразово наголошено, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 параграфі 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням з боку національного законодавчого врегулювання.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст.297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Суд зазначає, що перегляд судових рішень по справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений, і місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Також, нормами КПК України не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення. Із такою позицією погоджується і Верховний Суд, що вбачається із постанови від 15.10.2019 року у справі №51-4998ска19.

Застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ в тому числі на порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині несправедливості провадження та свавільності судових рішень, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст.6 Конвенції до їх заяв не застосовні, бо провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п.п.17,22,29); «Лучанінова проти України» (п.п.38,39,40); «Гурепка проти України» (п.п.53,55).

Тобто, у наведених справах відсутні висновки про можливість застосування процедури перегляду постанов у справах про адміністративні правопорушення за правилами кримінального процесуального закону, а зазначається лише про поширення встановлених Конвенцією загальних гарантій щодо осіб під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що постановою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 27.10.2025 року вже було розглянуто аналогічну заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Чайки Вадима Олександровича про перегляд постанови від 19.03.2025 у справі №521/1361/25 за нововиявленими або виключними обставинами, та повернуто особі, яка її подала.

Таким чином, суд зазначає, що у справі №521/1361/25 судом вже раніше викладено висновок по аналогічній заяві захисника ОСОБА_1 адвоката Чайки Вадима Олександровича про перегляд постанови від 19.03.2025 у справі №521/1361/25 за нововиявленими або виключними обставинами.

За викладених обставин, суд зазначає, що у даному разі відсутні підстави для прийняття до розгляду заяви захисника ОСОБА_1 адвоката Чайки Вадима Олександровича про перегляд постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2025 у справі №521/1361/25 за нововиявленими або виключними обставинами, з огляду на що, таку заяву слід повернути заявнику.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Чайки Вадима Олександровича про перегляд постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2025 у справі №521/1361/25 за нововиявленими або виключними обставинами - повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О. Шевчук