Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3762/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Номер провадження №33/4805/1023/25
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 17 липня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 17 липня 2025 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 08 липня 2025 року близько 18 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , а саме вчинив сварку, чим була заподіяна шкода її психологічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що він не вчиняв домашнього насильства, а словесний конфлікт на підвищених тонах ініціювала дружина у зв`язку із поданням ним позову до суду про розірвання шлюбу. Вважає, що нецензурні висловлювання та образи, не формують собою домашнє насильство.

ОСОБА_1 була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте він цим не скористався. Будучи належним чином повідомленим про місце і час судового засідання останній у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, в апеляційній скарзі просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статтей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 08 липня 2025 року близько 18 год. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , а саме вчинив сварку, чим завдав їй психологічної шкоди, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП(а.с. 2).

Судом першої інстанції було допитано ОСОБА_1 , який в судовому засіданні пояснив, що він не вчиняв домашнього насильства, конфлікт відбувся у зв`язку з поданням ним позову про розірвання шлюбу та обговорення питання майбутнього поділу майна подружжя, який відбувався на підвищених тонах. Він відключив світло у ванній кімнаті, оскільки кімнату затопило водою, тому був наявний ризик замикання електромережі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з чоловіком почався словесний конфлікт, пов`язаний з майбутнім поділом майна подружжя. У період шлюбу подружжя набуло право власності на квартиру, а також є власниками незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_2 та неповнолітня дочка. Під час сварки ОСОБА_1 словесно ображав її, один раз долонею руки вдарив її по обличчю, шарпав її за волосся. ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_2 щоб вона виїхала з будинку разом з їх спільною дочкою.

Окрім допиту ОСОБА_1 та дослідження протоколу серії ВАД № 467851 від 09.07.2025, судом першої інстанції також було досліджено долучені письмові матеріали.

Так, судом першої інстанції було досліджено письмові пояснення ОСОБА_2 від 09.07.2025, в яких та пояснювала, що 08 липня 2025 року близько 18-00 за спільним місцем проживання її чоловік, ОСОБА_1 , вчинив з нею сварку, ображав, погрожував, казав, щоб вона з дочкою вибиралася з хати з ресами, а то він її викине сам….. Повідключав світло в деяких кімнатах таких як ванна, туалет, воду відключив (а.с. 6).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 09.07.2025 убачається, що 08.07.2025 о 18-00 відбувся конфлікт з його дружиною, ОСОБА_2 , за місцем спільного проживання з приводу, що він подав в суд заяву на розлучення. Дружині він не погрожував. Під час конфлікту їхньої спільної дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було при спорі (а.с. 7).

Як вбачається із змісту рапорту інспектора-чергового Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області від 09.07.2025 (а.с. 3-4) о 23:03 08.07.2025 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , що її чоловік, вчинив фізичне та економічне домашнє насильство (вдарив 3-и рази, відключив водопостачання, виганяв з будинку).

Також в матеріалах справи міститься протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.07.2025 (а.с. 5).

З письмових пояснень та рапорту поліцейського, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими.

За таких обставин, посилання скаржника на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Також не є слушними твердження скаржника, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 2 статті 3 цього ж Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ст. 1 Закону).

Згідно п. 14 ст. 1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні достатні докази об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність ознак, передбачених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що нецензурні висловлювання та образи, не формують собою домашнє насильство, оскільки словесний конфлікт на підвищених тонах ініціювала дружина у зв`язку із поданням ним позову до суду про розірвання шлюбу, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що поведінка ОСОБА_1 виходила за межі звичайного сімейного конфлікту, оскільки супроводжувалася погрозами, словесними образами, шарпаниною, тобто мала ознаки психологічного насильства. Такі дії створювали для потерпілої психологічний тиск, приниження та небезпеку для її здоров`я, що відповідає об`єктивній стороні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а тому не можуть розцінюватися як звичайний побутовий чи майновий спір.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 17 липня 2025 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь