Справа № 496/2142/25
Провадження № 3/496/1529/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

03.04.2025 року інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Одеській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 289872 і ставиться йому в вину те, що він 03.04.2025 року о 21 год 50 хв. на 452 км а/д Київ-Одеса керував транспортним засобом Mercedes-Benz S500, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння або під дією препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції, а саме звужені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду в спеціалізованому медичному закладі водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, а від його захисника Трубецької М.М. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, вважає, що працівники поліції не мали законних підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також, що працівниками поліції були порушені його конституційні права, він у той час не погоджувався з їхніми незаконними вимогами щодо проходження медичного огляду, оскільки такі вимоги були висунуті з порушенням встановленого порядку проходження огляду. В свою чергу захисник вказує, що оглядові на стан сп`яніння підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, визначеними МОЗ і МВС України. Окрім того, обов`язковим є доведення підстав для такого огляду до особи. Як вбачається із відеозапису, який міститься в матеріалах справи, транспортний засіб під керуванням водія було зупинено 03.04.2025 року о 21 год 53 хв. не з приводу порушення ПДР, а виключно з приводу перевірки документів. Під час перевірки документів водія у працівників поліції взагалі не було жодної підозри, щодо перебування водія у стані, що забороняє керування транспортним засобом. І лише 03.04.2025 року о 21 год 55 хв., під час перевірки документів, коли працівниками поліції було виявлено, що раніше водій притягувався до адміністративної відповідальності, ними було прийнято рішення про направлення водія до медичної установи, лише виключно на даній підставі, як самі і пояснили працівники поліції (21 год 56 хв.), а не внаслідок наявності у працівників поліції підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння із ознаками, які зазначені в Інструкції. Також захисник звертає увагу суду, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені наступні ознаки: звужені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння обличчя. Проте, наявний у справі відеоматеріал підтверджує, що патрульний взагалі не повідомляв водія про наявність у нього конкретних ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, які свідчили б про наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Також з наявного відеозапису вбачається, що працівник поліції візуально не оглядав зіниці водія на предмет реагування таких на світло, а тому така ознака не підтверджується жодними доказами. Такі ознаки, як почервоніння обличчя, підвищена рухливість ходи, мови та виражене тремтіння пальців рук також не підтверджуються жодними доказами, які містяться у справі. Навпаки, як вбачається із наданого до суду відеозапису, водій поводився цілком адекватно, його поведінка відповідала обстановці, яка склалася. Взагалі жодного підтвердження наявності у водія ознак наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять. Як вбачається із наданих до суду доказів, єдиною підставою для складання даного протоколу була та обставина, що раніше відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення. Але така підстава, як раніше складений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути законною підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння та не ґрунтується на вимогах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), а самими поліцейськими не вчинено усіх належних дій щодо виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння, визначених у пункті 4 Розділу І вказаної Інструкції. Окрім того, захисник вважає, що працівниками поліції не доведено факту наявності у водія вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння, а надані до суду відеоматеріали не доводять наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння, а тому й підстав, згідно з Інструкцією, для пропозиції працівниками поліції пройти огляд водію не було. Водій вважає, що вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності є необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Натомість, із відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу поліцейським не було повідомлено водія про підозру, що він перебуває у стані, який виключає керування транспортним засобом, а також про наявність ознак, які надавали б підстави поліцейському вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння та має пройти відповідний огляд, а також не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією, які дають підстави вважати те, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння (перевірка порушення координації рухів; порушення мови; тремтіння пальців рук; зміни забарвлення шкірного покриву обличчя). Працівником поліції також не було зафіксовано порядок перевірки виявлених у водія ознак наркотичного сп`яніння, які безпосередньо зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції фактично ввели водія в оману, пояснивши йому, що протокол все одно їде в суд, замість роз`яснення водієві наслідків за його відмову від проходження медичного огляду. Працівниками поліції не було роз`яснено водію, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад правопорушення і відповідальність за це така ж, як при керуванні в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, і що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає для водіїв безальтернативне покарання у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто працівники поліції своєю мовчазною поведінкою фактично спонукали водія до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичній установі, пояснюючи можливість надати пояснення відповідної відмови в суді. Так, водій декілька разів повторює, що він згоден пройти огляд. Також водій, будучи введеним в оману, говорить (22 год 02 хв.), що він пройде відповідне обстеження в суді, на що працівники поліції мовчать. Таким чином вбачається, що фактично відмова від проходження медичного огляду була спровокована працівниками поліції, що безпосередньо вказує на те, що формальне посилання на відмову водія від такого огляду не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водій вважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні і допустимі докази того, що водій відмовився від проходження огляду в медичному закладі саме в контексті ч. 1 ст. 130 КУпАП, розуміючи свою відповідальність за цю відмову. Окрім іншого, в матеріалах справи відсутні належні дані, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 , як водія, від керування транспортним засобом, а також відсутні докази того, що транспортний засіб передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП, що в свою чергу чітко зафіксовано на відео. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення водій залишився біля автомобіля та в подальшому продовжив свій рух. Дані обставини дають обґрунтовані підстави для того, щоб стверджувати, що водій ОСОБА_1 дійсно не перебував в стані будь-якого сп`яніння, про що достовірно знали поліцейські. Виходячи з вищевикладеного, водій вважає, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, не надано суду належних та достатніх доказів у підтвердження того, що останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також матеріали справи не містять акт огляду водія на стан наркотичного сп`яніння. За таких обставин, водій вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Виходячи з викладеного, водій не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами вина останнього не доведена, а обставини, зазначені в протоколі не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, водій вважає, що матеріалами справи встановлено відсутність самої події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Із суті адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , вбачається, що він керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння або під дією препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції, а саме звужені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, але від проходження медичного огляду в спеціалізованому медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, порушення якого ставиться в вину ОСОБА_1 , водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103).

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як встановлено п. 4 розділу І Інструкції № 1452/735, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктами 6 та 7 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 встановлено обов`язкове проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження).

Аналіз вказаних вище нормативних актів свідчить про те, що огляд водія на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проводиться у разі, якщо у поліцейського є підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, і лише лікарем закладу охорони здоров`я шляхом проведення лабораторних досліджень, які є обов`язковими.

Водночас, законодавець передбачив відповідальність водія за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння з метою унеможливити уникнення відповідальності особою, яка знаходиться у відповідному стані та просто відмовляється від проходження будь-якого огляду. При цьому, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі.

Із оглянутого в судовому засіданні відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz S500, д.н.з. НОМЕР_1 , зупинився на блок-посту. Працівники поліції поцікавились у нього наявністю полісу цивільної відповідальності, на що він повідомив, що не є власником вказаного транспортного засобу, а працює водієм і має терміново відвезти пасажирку, яка запізнюється. В процесі розмови поліцейські виявили, що відносно ОСОБА_1 раніше було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, на підставі якого судом винесено постанову, яка оскаржується в апеляційному порядку. У зв`язку з цим поліцейські повідомили водія, що вони «мають запропонувати» йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у медичному закладі (08 хв. 26 сек. та 37 хв. 40 сек. відеозапису). Одночасно поліцейські роз`яснили, що водій може відмовитися від проходження такого огляду і вони складуть протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження медичного огляду, який «піде» в суд, на що ОСОБА_1 погоджується, пояснюючи це тим, що він дуже поспішає, так як йому терміново необхідно відвезти пасажирку, бо у нього потім будуть проблеми на роботі. При цьому ОСОБА_1 неодноразово говорить поліцейським, що після того, як доставить пасажирку, може повернутись та пройти огляд на стан сп`яніння, проте поліцейські наполягають, що проходити огляд потрібно зараз. Далі, безпосередньо перед тим, як скласти протокол про адміністративне правопорушення поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , що «можливо» він знаходиться «під дією якихось лікарських препаратів, як тоді» (11 хв. 19 сек. відеозапису) і ще раз пропонують йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у медичному закладі, від якого він може відмовитись, після чого вони складуть відносно нього «протокол за ст. 130 КУпАП за відмову». На запитання ОСОБА_1 «Що буде далі?» поліцейський відповідає «Суд буде у Вас». Далі поліцейський пояснює ОСОБА_1 , що якщо він поїде в лікарню і здасть там аналізи і, як минулого разу, вони покажуть, що він знаходиться під дією препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то вони складуть протокол про адміністративне правопорушення після надходження висновку, а якщо він відмовиться то зараз. Після цього ОСОБА_1 вчергове пояснює, що дуже поспішає, так як в автомобілі його чекає пасажирка. Поліцейський запевняє ОСОБА_1 , що він у будь-якому разі відвезе пасажирку. В подальшому, після складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейський, зачитуючи ОСОБА_1 суть порушення, не зачитує, які ознаки сп`яніння ним були виявлені.

У даному випадку суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки після зупинки транспортного засобу поліцейські взагалі не оглядали водія на предмет виявлення ознак наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно, водія про їх наявність не повідомляли, відеозаписом такі ознаки також не підтверджуються. Вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з`явилась тільки після встановлення того факту, що ОСОБА_1 раніше притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а не внаслідок наявності у працівників поліції підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками, які зазначені в Інструкції № 1452/735. Проте притягнення водія раніше до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не може бути законною підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння та не ґрунтується на вимогах Інструкції № 1452/735, а самими поліцейськими не вчинено усіх належних дій щодо виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння, визначених у пункті 4 розділу І вказаної Інструкції. Відтак, вимога поліцейських про проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності є необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити такий огляд. Таким чином, вимога поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в даному випадку не ґрунтувалася на законних підставах.

Окремо суд звертає увагу, що по даній категорії справ обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема, обставини відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовляється особа від проходження відповідного огляду з власної ініціативи чи під дією певних факторів нерозуміння наслідків такої відмови чи вплив інших чинників, що унеможливлюють, на думку водія, проходження відповідного огляду.

Аналізуючи оглянутий в судовому засіданні відеозапис, суд розцінює роз`яснення поліцейських про можливість відмовитись від проходження огляду, складання протоколу про адміністративне правопорушення та продовження керування транспортним засобом, як спонукання особи до відмови, оскільки особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, сприйнято такий варіант дій, як законну альтернативу та не усвідомлено протиправність відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в закладі охорони здоров`я без належного роз`яснення наслідків такої відмови.

У даному випадку відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не була пов`язана із бажанням останнього уникнути відповідальності, а пов`язана з діями працівників поліції, які протиправно роз`яснили йому про наявність можливості відмовитись від огляду. У той же час, зі змісту п. 2.5 Правил дорожнього руху вбачається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Отже, законодавством не тільки не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

З огляду на встановлені обставини є очевидним, що без зазначених дій поліцейських, правопорушення не було б вчинено, оскільки ОСОБА_1 не висловлював категоричної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а навпаки неодноразово погоджувався на пропозицію поліцейських пройти такий огляд, але після того, як довезе пасажирку, адже не бажає, щоб у нього потім були проблеми на роботі.

За сталою практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany) від 21.02. 1984, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v.Austria) від 23.10.1995, заява № 15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23.09.1998, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepka v.Ukraine) від 6.09.2005, заява № 61406/00).

ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5.02.2008). При цьому, провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину; злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12).

З урахуванням наведеного, даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд вважає, що вищезазначені дії поліцейських щодо роз`яснення про наявність можливості відмовитись від огляду та їхати далі не ґрунтуються на відповідній правовій основі, оскільки роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, прав, які законодавством не передбачені, по суті вчинені виключно з метою спонукання водія до висловлення відмови від проходження огляду.

У даному випадку поліцейські, отримавши згоду ОСОБА_1 на проведення огляду на стан сп`яніння, мали б виконувати вимоги п. 9 Інструкції № 1452/735, згідно з яким з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність свідомого та категоричного небажання ОСОБА_1 пройти медогляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Водій в повній мірі не розумів наслідки відмови від проходження огляду, лише після роз`яснення поліцейського про можливість відмовитись від проходження огляду та їхати далі по своїм справам, наслідком чого буде «протокол про відмову», а вже в суді він пояснить причину відмови, водій погодився на складання протоколу, так як поспішав по роботі.

Таким чином, з матеріалів справи, зокрема, відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у виді передбаченої адміністративної відповідальності, відмовився від огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку. За таких обставин, на думку суду, неможливо констатувати таку позицію водія, як відмову від проходження огляду у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, в порушення вимог Інструкції № 1452/735, в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції із зазначенням відповідних ознак у водія ОСОБА_1 , з виявленням яких останньому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Однак, з відеозапису вбачається, що після складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП він не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Викладене додатково ставить під сумнів наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, як підстав для проведення огляду.

Аналіз наведених обставин в сукупності дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Підсумовуючи викладене, суд зауважує на тому, що співробітниками поліції були допущені численні порушення вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та роз`ясненні ОСОБА_1 наслідків відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що призвело до хибного сприйняття ним наслідків складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушенням за фактом відмови від проходження огляду, на підставі чого суд доходить переконання про те, що співробітниками поліції не було доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, з огляду, зокрема, на те, що після повідомлення поліцейського про можливість відмовитись від огляду та продовжити рух, водій погодився на складання протоколу якомога швидке (як заохочувальний захід зі сторони патрульного).

За встановлених обставин, суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР не може бути обґрунтовано доказами, які зібрані поліцейським із порушенням приписів ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та також Порядку № 1103.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 130 ч. 1, 247, 280, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Строк пред`явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2025 року