ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1850/25 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 33/818/1853/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Сапегіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в справу за апеляційною скаргою захисника Сапегіна В.В. на постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою,

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 21.03.2025 о 02 год. 07 хв. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 26, керував т.з. ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки т.з. за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, тест №482, результат огляду 1.69 %о проміле, з результатом водій згоден. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол ЕПР1 №277244 від 21.03.2025.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Сапегін В.В. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, працівники поліції провели огляд водія - військовослужбовця з порушенням спеціального порядку, визначеного КУпАП. Крім того, захисник вважає, що працівниками поліції також було порушено порядок огляду водія з використанням спеціального технічного засобу, оскільки роздруківка результатів огляд не демонструвалась водія, а також не містить відомостей, щодо перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння. Разом з тим, сторона захисту вважає, що форма акту огляду на стан сп`яніння не передбачає можливості надати водію викласти свою незгоду з проведеним оглядом, а тому не може слугувати доказом у цій справі. Водночас захисник вважає такою, що не може вважатися доказом у цій справі і направлення на медичний огляд водія, оскільки ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення лабораторного дослідження не доставлявся. Також, на думку сторони захисту, відомості рапорту поліцейського не відповідають дійсності та не можуть бути враховані у цій справі.

В судовому засіданні адвокат Сапегін В.В. повідомив, що позиція захисту є узгодженою, а також підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. На підтримку своїх доводів надавав, аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, пояснення.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 277244 від 21.03.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 21.03.2025 о 02 год. 07 хв. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 26, т.з. ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки т.з. за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, тест №482, результат огляду 1.69 %о проміле, з результатом водій згоден. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №277244 від 21.03.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «надам у суді», що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом вказаного протоколу (а.с.1).

Відомостями акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також відомостями довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області І. Гриненка та доданої до неї роздруківки результатів проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, 1,69 проміле (а.с. 6, 20).

З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу вбачається, що медичний огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з відмовою водія.

Відомостями довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області Кірічека О встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

З відомостей рапорту поліцейського А. Дубкова вбачається, що 21.03.2025 під час патрулювання на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення процесуальних дій у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, тест №482, результат огляду 1.69 %о проміле. З результатом погодився. Водія було відсторонено від керування транспортними засобами, автомобіль залишено на місці зупинки без порушення ПДР.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу ЕПР1 № 277244, встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено за порушення комендантської години. Під час проведення процесуальних дій та спілкування з працівниками поліції, яких ОСОБА_1 , повідомив, що їде додому з фронту та заблукав у Харкові, а також про те, що трохи випив (відеофайл v47xj 00 хв. 00 хв. 40 с.). Крім того, під час спілкування засобами телефонного зв`язку з невстановленою особою ОСОБА_1 зазначав, що їде з гостей, таксі не робило відеофайл (v47xj 13 хв. 40 с. 14 хв. 30). Встановивши ознаки алкогольного сп`яніння працівники поліції запропонували водію пройти огляд на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки. Водію було надано мундштук у запакованому вигляді та запропоновано переконатися у цілісності упаковки, а також було уточнено чи не належить змінити мундштук, відеофайл (v47xj 03 хв. 30 с 04 хв. 00 с.). Після чого мундштук було встановлено на технічний пристрій, яким проводився огляд. Водію було повідомлено технічні дії зазначеного технічного засобу, а саме: про прогрів та здійснення контрольного забору. Під час здійснення цих технічних дій працівниками поліції двічі було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. В подальшому, водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат 1, 69 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився (v47xj 10 хв. 15 с 11 хв. 00 с.). Водію було роз`яснено, що у разі незгоди з результатом проведеного огляду проводиться медичний огляд в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 зазначив, що зачинить машину та піде додому. Водія було ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.

Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції належить зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.

Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Належить зазначити, що в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 , повідомив про те, що він є військовослужбовцем та їде з фронту, однак не надав поліцейському документів на підтвердження своїх тверджень. Не містять цих відомостей і матеріали справи. Разом з цим, суд апеляційної інстанції, враховуючи відомості відеозапису (v47xj 13 хв. 40 с. 14 хв. 30), до цих тверджень водія ставиться критично, оскільки на зазначеному фрагменті ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку повідомляє невстановленій особі про те, що оскільки в комендантську годину таксі не працю він їде з гостей додому. Крім того, відомостями відеозапису, а також пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що у автомобілі перебувало ще двоє осіб. Пояснення ОСОБА_3 , яка є дівчиною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та ОСОБА_4 , яка є її подругою додані до матеріалів справи (а.с. 53 - 55). З огляду на ці відомості, сторонній спостерігач об`єктивно позбавлений можливості вважати свідчення цих пояснень такими, що відповідають дійсності.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими та суб`єктивними.

Доводи апеляційної скарги про те, що дублікат роздруківки результатів огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 20) є ідентичний первинній роздруківці результату огляду водія (а.с. 5) не знайшли свого підтвердження під час огляду зазначених доказів у судовому засіданні під час апеляційного розгляду.

Так, під час огляду роздруківки результатів огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 20), яка долучена до довідки на виконання постанови Холодногірського районного суду м. Харкова від 09.07.2025 (а.с.21-22) встановлено, що кількість алкоголю у повітрі, яке видихається становить 1, 69 проміле, що свідчить про перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Відомості щодо долучення зазначених доказів наявні в описі матеріалів справи, а також у супровідному листі про направлення справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 після доопрацювання (а.с. 23), що свідчить про їх дійсність та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що форма акту заздалегідь «примушує» водія погодитись з результатом проведеного огляду є суб`єктивними та безпідставними з огляду на наступне.

Форма акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.11.2015 року, оскільки є її додатком №3.

Відповідно до приписів п.п. 2 п. 10 Розділу ІІ Інструкції акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Ці вимоги Інструкції були дотримані працівниками поліції, оскільки згідно відомостей п. 11 оскаржуваного протоколу акт огляд долучено до матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення має містити зокрема і пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином аналізом зазначених правових приписів у їх невід`ємному взаємозв`язку вбачається, що свої заперечення щодо результату проведеного огляду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності може зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення. Більш того, у разі повної незгоди з результатом огляду за допомогою спеціальних технічних засобів, водій має право наполягати на проведенні медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

З відомостей п 14 протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1№277244 вбачається, що ОСОБА_1 під час ознайомлення його із змістом вказаного протоколу висловив своє бажання надавати пояснення по суті правопорушення у суді. Однак не заперечував щодо неправильності результату проведеного огляду. З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу , результат 1, 69 проміле, з результатом погодився (v47xj 10 хв. 15 с 11 хв. 00 с.). Водію було роз`яснено, що у разі незгоди з результатом проведеного огляду проводиться медичний огляд в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 зазначив, що зачинить машину та піде додому. Таким чином, працівниками поліції були дотримані вимоги ст. 266 КУАП під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Разом з цим, з огляду на фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що право надати пояснення та заперечення по суті правопорушення стороною захисту у цій справі було використане, оскільки інтереси ОСОБА_1 , як під час судового розгляду судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду приймав участь професійний захисник адвокат Сапегін В.В., який надавав свої пояснення та заперечення без обмежень у часі та по суті, що відповідає вимогам ст. 268 КУпАП.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відомості рапорту про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами не відповідають дійсності є суб`єктивними, оскільки відповідно до вимог ст. 252 КУпАП докази оцінюються у їх сукупності.

З відомостей відеозапису вбачається, що під час проведення процесуальних дій та огляду водія на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 фактично розуміє, що він не може надалі керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та зазначає працівникам поліції, що після складання матеріалів зачинить автомобіль та піде додому. Суд апеляційної інстанції вважає, що такий прояв самосвідомості водія ОСОБА_1 об`єктивно позбавляє працівників поліції фактично відсторонити водія від керування автомобілем та, водночас, не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, а також не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Сапегіна В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков