"04" грудня 2025 р. Справа № 363/5566/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Вишгород

суддя Вишгородського районного суду Київської області Свєтушкіна Д.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09.09.2025 року серії ЕПР1 № 448885, 09.09.2025 року о 21 год. 26 хв. на автодорозі Демидів-Гостомель водій ОСОБА_1 , повторно пругом року в порушення п. 2.1 ПДР України, керував автомобілем Volkwagen НОМЕР_1 не маючи права керувати транспортним засобом, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

26.11.2025 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Павленка О.В. до суду надійшло клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення, в якому зазначає, що оскільки працівниками поліції не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів про право керування транспортним засобом є неправомірними. Всупереч зазначеному, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про порушення ПДР України, які б слугували підставою для зупинки транспортного засобу, а отже дана обставина спростовує факт керування транспортним засобом Довбишем. В.М. Наявні при матеріалах справи про адміністративне правопорушення документи та матеріальні носії інформації також не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також зауважив, що станом на 09.09.2025 року ОСОБА_1 мав діюче посвідчення водія національного зразка з відміткою, яка надає право керування транспортними засобами масою від 3.5 до 7,5 тонн та від 7,5 тонни (категорії С1 та С відповідно), що є вищими категоріями до категорії В, яка дозволяє керувати транспортними засобами з максимальною масою до 3.5 тонни та поряд з цим пройшов практичну підготовку для отримання права керування транспортними засобами категорії В, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 . Вказане свідчить, про те, що ОСОБА_1 має відповідний досвід керування транспортними засобами та володіє достатніми навичками для того, щоб не створити небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. З огляду на вищевикладене просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість в судовому засіданні приймав участь захисник останнього.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Павленко О.В. в судовому засіданні зауважив, що ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнає, оскільки він транспортним засобом не керував, а просто сидів у автомобілі на узбіччі, коли до нього без будь-яких на те причин підійшли працівники поліції. Зауважив, що працівниками поліції не було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 його права передбачені ст. 268 КУпАП, внаслідок чого останній у зв`язку з юридичною необізнаністю та не розуміючи своїх прав та наслідків складання такого протоколу про адміністративне правопорушення, підписав надані йому працівниками поліції документи, в тому числі і протокол про адміністративне правопорушення, без будь-яких зауважень, хоча і заперечував факт керування транспортним засобом. З огляду на зазначене у судовому засіданні, а також у поданому до суду клопотанні, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1.1 ПДР України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозиція ч.5 ст. 130 КУпАП України окрім іншого передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною другою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами по справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, показань технічних приладі та засобів фото - і відео спостереження та іншими доказами.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у процесі дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення було додано диск з відеозаписом з боді-камери №853966, про що зазначено у самому протоколі про адміністративне правопорушення. Переглянувши диск було встановлено, що він містить відео з місця події, а саме огляду транспортного засобу та порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, однак на них не зафіксовано керування автомобілем ОСОБА_1 .

Крім того відеозапис не містить відомостей про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, що є грубим порушення його законних прав та інтересів як учасника адміністративного провадження.

З метою об`єктивного та всебічного розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 в судове засідання викликався поліцейський Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Булах Д.С., однак будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився.

Водночас, як було встановлено судом, ОСОБА_1 має діюче посвідчення водія НОМЕР_3 національного зразка з відміткою, яка надає право керування транспортними засобами масою від 3,5 до 7,5 тонн та від 7,5 тонни (категорії С1 та С відповідно). Однак у протоколі про адміністративне правопорушення в повній мірі не відображено всіх істотних ознак складу правопорушення, а саме не зазначено характеристики транспортного засобу, керування яким інкримінується ОСОБА_1 , в тому числі його вага.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia»,рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Також у справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Згідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами Вишгородського РУП ГУНП в Київській області не доведено належними, допустимими та достатніми доказами у їх сукупності, наявності у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 126, 245, 24, 251, 266, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя Д.А. Свєтушкіна