Справа №461/9618/25
Провадження №3-зв/461/5/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду міста Львова Кротова О.Б., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. від розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

25.11.2025 в провадження судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №478835 від 18.11.2025, ОСОБА_1 18.11.2025 близько 20:50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме висловлювався нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою, дебоширив, чим заподіяв шкоди її психологічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

02.12.2025 особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подано письмову заяву про відвід судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. від розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування заяви покликається на те, що рішенням судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. від 28.11.2025 у справі №461/9667/25 видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 та вжито наступні заходи та заборони строком на 2 місяці з моменту ухвалення даного рішення: заборонено ОСОБА_1 перебувати у місці спільного проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, суддя вже сформував особисту думку до обставин справи взаємного конфлікту, що відбувся між членами сім`ї 18.11.2025, а тому наявні обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2025, справу розподілено судді Кротовій О.Б.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подану заяву про відвід судді Стрельбицького В.В. підтримав, просив таку задоволити.

Потерпіла ОСОБА_2 щодо задоволення заяви про відвід заперечила, оскільки жодних обставин, які б свідчили про упередженість судді Стрельбицького В.В. не наведено.

Заслухавши думку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілої, дослідивши заяву про відвід судді та матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, приходжу до наступного висновку.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, як і не містить спеціальних норм, що передбачають можливість заявити відвід судді і відповідно не передбачають порядку розгляду такої заяви. Тобто, КУпАП не містить норми, яка б регулювала розгляд заяви про відвід судді.

Рада суддів в п.4 рішення №34 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів» від 08.06.2017 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до виду юрисдикції положення щодо відводів та самовідводів суддів містять у собі такі процесуальні закони як Кодекс адміністративного судочинства України, Цивільний процесуальний кодекс України та Кримінальний процесуальний кодекс України.

Як вбачається з багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, з рішення у справі «Швидка проти України», яке ухвалене 30.10.2014, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці (рішення у справах: «Енгель та інші проти Нідердандів», ухвалене 08.06.1976; «Озтюрк проти Німеччини», ухвалене 21.01.1984; та «Лутц проти Німеччини», ухвалене 25.08.1987) автономно тлумачить поняття «кримінальний» - незалежно від національної термінології це поняття вживається щодо адміністративних, дисциплінарних та митних проступків тощо.

Таким чином, якщо у справах про адміністративні правопорушення є необхідність застосування аналогії права, то доцільно керуватись нормами кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до частини першої статті 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Заява про відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді від участі у судовому провадженні.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що заявляє про відвід судді Стрельбицькому В.В. від розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з наявністю обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Зокрема, Косик Ю.І. покликається на те, що рішенням судді від 28.11.2025 у справі №461/9667/25 видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 та вжито наступні заходи та заборони строком на 2 місяці з моменту ухвалення даного рішення: заборонено ОСОБА_1 перебувати у місці спільного проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується поки не надано доказів протилежного.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з вищенаведеного, для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Отже, відвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

При здійсненні правосуддя судді незалежні і керуються верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Виходячи з вищенаведеного, приходжу до висновку, що доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ґрунтуються виключно на припущеннях і суб`єктивній думці, яка фактично зводиться до непогодження з процесуальним рішенням судді Стрельбицького В.В.., ухваленим у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо її чоловіка ОСОБА_1 , такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а факти які встановлюють упередженість судді в ході розгляду заяви про відвід не знайшли свого підтвердження.

Суддя вважає також доречним послатись на практику Європейського суду з прав людини, в якій Суд зазначає, що прийняття рішень, які можуть викликати незадоволення однієї зі сторін, не є ознакою упередженості. Прийняття таких рішень має відбуватися відповідно до принципів судочинства та з врахуванням усіх вимог, що висуваються до судового рішення. Суддя при прийнятті рішення має врахувати усі обставини справи та дослідити усі докази (рішення у справі «Jasiсski проти Польщі» від 20 грудня 2005 року, заява №30865/96, п.54-58). Незгода з попередніми рішеннями не може бути підставою для відводу, оскільки не є об`єктивною обставиною, яка може вказувати на упередженість судді.

Натомість, незгода з прийнятими процесуальними рішеннями судді може бути втіленою у процедурі оскарження судового рішення до суду вищої інстанції.

З огляду на наведене вище, описані у заяві ОСОБА_1 обставини не можна визнати такими, що виключають можливість участі судді Стрельбицького В.В.у розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, відтак у задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, статтями 75, 76, 80-82 КПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. від розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ольга КРОТОВА