Провадження № 3/932/4244/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Міросєді А.І., розглянув матеріал про адміністративне правопорушення, який надійшов з УПП в Дніпропетровській області, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт гр. України № НОМЕР_1 , виданий органом 1211 від 10.11.2023 року, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права згідно зі ст. 268 КУпАП, ст.ст.10,63 Конституції України, - за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , 01.10.2025 року о 10:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного насильства, стосовно своєї матері ОСОБА_2 , а саме ображав її нецензурною лайкою, та вдарив її по нозі рукою, в наслідок чого жінка рознервувалась, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судові засідання (27.10.2025, 02.12.2025) не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від останнього до суду не надходило.

До суду повернувся конверт про виклик ОСОБА_1 у судове засідання для розгляду адміністративної справи стосовно нього, з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

ОСОБА_1 був обізнаний щодо вищевказаної події щодо нього, тому зважаючи на це, мав реальну нагоду бути присутнім при розгляді справи, і в подальшому хоча б поцікавитись в Шевченківському районному судді мста Дніпра про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було роз`яснено порядок розгляду справи у Шевченківському районному суду міста Дніпра. ОСОБА_1 власноруч підписав протокол, додаткових пояснень до протоколів не надавав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

У поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003).

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Суд виконав всі можливі заходи для виклику ОСОБА_1 у судові засідання, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом серія ВАВ №861381 від 01.10.2025, що був складений у присутності правопорушника та підписаний останнім. Рапортом, з якого вбачається, що 01.10.2025 10:23 год. надійшло повідомлення зі служби 102, що за адресою АДРЕСА_1 зараз б`є син, в слухавку чутно сварку.

За правилами ст.173-2ч.1КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого тягне за собою відповідальність.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не досяг віку повноліття, тобто є неповнолітньою.

Відповідно до ч.1,2 ст.13КУпАП - до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44,51,89,121-127,130,статтею139,частиною третьою статті 154,частиною другою статті156,статтями173,173-2,173-4,174,183-1,185,190-195 цьогоКодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1цього Кодексу.

З урахуванням особи, ступеню вини, характеру вчиненого правопорушення, суд вважає за можливе застосувати захід впливу, передбачений ст. 24-1 КУпАП.

Отже, суд приходить до висновку, що існують підстави для застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП.

За правилами ст. 24-1 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу, зокрема, попередження.

Суддя, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про винність ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, вивчивши матеріали справи, дані про особу правопорушника, вважає за можливе застосувати захід впливу у вигляді попередження, що сприятиме його виправленню та запобігатиме подальшому вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.40-1КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Беручи до уваги те, що відповідно до ст.24-1 КУпАП захід впливу у вигляді попередження не є адміністративними стягненням, тому судовий збір не підлягає стягненню з неповнолітнього ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.24-1, ч.1 ст.173-2, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП, та застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Суддя