Справа № 305/3658/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 та її представника-адвоката Попова Д. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/729/25 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Попова Д. І. на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.10.2025.

Цією постановою закрито провадження у справі, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 695971 від 18.09.2025 вбачається, що 12.09.2025 близько 10 год 43 хв ОСОБА_1 , перебуваючи в с. Кваси біля будинку № 834 А, вчинила сварку із ОСОБА_2 , в ході якої ображала нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим порушувала громадський порядок і спокій громадян. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав на те, що згідно протоколу у провину ОСОБА_1 ставиться висловлення нецензурної лайки та погроз фізичною розправою на адресу ОСОБА_2 . При цьому з відеозапису, долученому до протоколу, відображені не ідентифіковані особи та чути жіночий голос, при цьому конкретного адресата вказаних слів із відео встановити неможливо, однак з урахуванням пояснень потерпілої суд встановив, що такі слова звернені ОСОБА_1 саме до ОСОБА_2 . Разом з тим, такі слова не містять погроз, а лише прокльони, що супроводжується зловісним пророкуванням чи побажанням зла. Жодних нецензурних слів на відеозаписі не чути, про такі слова не ствердили у своїх поясненнях і потерпіла та свідки.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Попов Д. І. просить скасувати постанову суду від 10.10.2025 та прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП з накладенням відповідного адміністративного стягнення, або, надіслати справу на новий розгляд до Рахівського районного суду. Рішення є незаконним, необґрунтованим, неповним, а наведені у рішенні висновки є суперечливими, рішення прийнято без з`ясування всіх фактичних обставин справи та належного дослідження усіх наявних доказів. Зокрема наявна суперечність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи щодо події адміністративного правопорушення, оскільки суд чітко зафіксував сам факт конкретної поведінки ОСОБА_1 дослідивши наданий

-2-

відеозапис, на якому відтворено її висловлювання та зіставивши його зі змістом протоколу і пояснення сторін, суд визнав релевантним для справи саме цей епізод комунікації. З урахуванням пояснень потерпілої, суд дійшов висновку, що наведені слова були спрямовані на ОСОБА_2 . Отже, наявність висловлювання ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 є беззаперечним фактом, підтвердженим матеріалами справи. Таким чином, суд одночасно констатував наявність події та закрив провадження з підстав її відсутності. Щодо наявності складу адміністративного правопорушення, вказує на те, що у діях ОСОБА_1 наявні всі елементи складу правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, які виразилися у публічному, адресному й принизливому висловлюванні, з прямим умислом на публічне приниження з прийняттям збурювального ефекту. При ухваленні судового рішення судом допущено надмірний формалізм, оскільки суддя надав визначального значення словесним формулюванням поліцейського у протоколі, фактично підмінивши зміст правової оцінки перевіркою лексики. Оскаржуване рішення не виконало завдань КУпАП і мети адміністративного стягнення позбавивши правозастосування превентивного ефекту, створило негативний прецедент для локального соціального середовища та сприяло рецидиву адміністративно-караної поведінки спеціального суб`єкта (правопорушника) через сигнал про відсутність правових наслідків.

У запереченні на апеляційну скаргу представника потерпілої, ОСОБА_1 вказує на її безпідставність й необґрунтованість, з огляду на те, що жодних хуліганських дій по відношенню до потерпілої вона не вчиняла, а наявні між ними існують тривалі неприязні відносини. Вважає постанову суду першої інстанції такою, що винесена відповідно до вимог законодавства, із належним дослідженням усіх доказів і дотримання норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її представника-адвоката Попова Д. І., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_1 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила постанову судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої адвоката Попова Д. І. не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказані вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

-3-

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

У розумінні положень ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття «дрібне хуліганство» - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу - особа, яка вчинила дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Нецензурна лайка це одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності і незалежно від того, у зв`язку з якими обставинами особа висловлює своє роздратування у формі нецензурної лайки, вона скоює проступок, за який підлягає відповідальності в адміністративному порядку. Словесне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, проте використання нецензурних слів виявляє, перш за все, грубе, образливе ставлення до оточуючих. Воно, знижує рівень людського спілкування та завдає моральної шкоди духовному стану суспільства, ображає людську гідність.

Образливе чіпляння до громадян це докучлива поведінка, пов`язана з діями щодо ображання, які зневажають честь і гідність людини та утискають чию-небудь волю, причому у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративний зрив головного убору, навмисне загороджування виходу або проходу, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї, утримання дівчини з непристойною пропозицією та інші подібні дії. Для всіх подібних випадків характерним є ігнорування волі та бажання оточуючих, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Під іншими подібними діями, що порушують громадський порядок і спокій громадян, необхідно розуміти: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я телефоном; співання нецензурних

-4-

пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не потягло тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Визначальним критерієм для усіх цих випадків є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення правопорушника нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

При цьому, правопорушник усвідомлює, що його дії протиправні, він передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Приймаючи до уваги те, що правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, встановлює відповідальність за вчинення хуліганських дій, у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути конкретизовані мотиви, якими керувався правопорушник під час вчинення правопорушення, спосіб вчинення правопорушення та вказано, що дії правопорушника носили навмисний характер і були спрямовані на порушення громадського порядку і спокою громадян.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажанням особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих - головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки правопорушника. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Громадська небезпека дій правопорушника під час вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 за № 10 дійшов висновку про те, що судам, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства.

Згідно п. 3 вищезгаданої постанови, дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганські спонукання - головна відмінна риса діянь, що кваліфікуються за ст. 173 КУпАП. Дрібне хуліганство вчиняється безпричинно, із-за неповаги до громадського

-5-

порядку і спокою громадян. Натомість, вчинення подібних діянь з інших, не хуліганських мотивів, може утворювати інший вид правопорушень, тобто, діяння не може кваліфікуватися за ст. 173 КУпАП, як вчинене з хуліганських мотивів, якщо воно вчинене за інших спонукань (приводів), зокрема, як відповідна реакція на поведінку потерпілих або інших осіб.

Згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, повинно бути зазначено, зокрема: суть адміністративного правопорушення, тобто яка протиправна, винна дія (бездіяльність), що посягає на громадський порядок і за що законом передбачена адміністративна відповідальність, ставиться у вину особі; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Всупереч таким вимогам закону складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 695971 від 18.09.2025, вказаним вимогам не відповідає, а тому можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, виходячи з вимог ч. 1 ст. 247 цього Кодексу, виключається.

Як вбачається, з очевидних фактичних даних на доведення події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не містять також і додані до протоколу про адміністративне правопорушення письмові докази, а також пояснення самої ОСОБА_2 .

Зі змісту показань ОСОБА_2 вбачається, що її сусідка ОСОБА_1 кричала на неї 12.09.2025, коли вона виселяла громадян, що проживали у її будиночку, ображала словами, які точно спрямовані на неї, так як фігурують слова «аби аптека не помогла», а у них із чоловіком є у власності аптека. Вона впевнена, що ці слова були звернені до неї. Її чоловік того дня на місці присутнім не був, лише за її проханням звернувся із заявою до органів поліції. Раніше у них неодноразово були сварки із сусідами, проте працівники поліції протоколи на сусідів не складали, лише попереджували.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердив, що 12.09.2025 не був присутнім під час події, лише на прохання дружини звернувся до поліції. Раніше неодноразово у них із сусідами виникали конфлікти.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що вони із дружиною проживають 18 років, коли біля них побудувалися ОСОБА_6 , спочатку були нормальні відносини, однак через земельні питання потім вони зіпсувались. 12.09.2025 був удома, однак не чув жодних криків дружини, свідком ніякого конфлікту не був.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що зміст письмових пояснень ОСОБА_2 від 12.09.2025 та її пояснення в суді першої інстанції є загалом аналогічними доводам апеляційної скарги про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Разом з тим, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх поясненнях у суді першої інстанції не підтвердили обставини, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства, зазначивши, що між їхніми сім`ями наявні неприязні стосунки через земельні питання.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про потерпілих, а ОСОБА_2 зазначена в якості свідка.

На переконання апеляційного суду дослідження пояснень вищевказаних осіб дозволяє дійти висновку про те, що зміст висловлювань ОСОБА_1 не призвів до порушення громадського порядку та спокою громадян.

Зокрема, на одному з наявних у справі відеозаписів відображені не ідентифіковані особи та чути жіночий голос, яким дослівно сказано: «Аби дав Бог, аби аптека не помогла. Аби чорна хустка не злізала, аби ти слали на вінки». Конкретного адресата вказаних слів із відео встановити неможливо.

-6-

Разом з тим, такі слова не містять погроз, а лише клятьбу, тобто прокльони, що супроводжується зловісним пророкуванням чи побажанням зла. При цьому жодних нецензурних слів на відеозаписі не чути, про такі слова не ствердили у своїх поясненнях і потерпіла та свідки.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянню до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, зміст понять яких розкрито вище.

Таким чином, суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілої адвоката Попова Д. І., правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не вказують на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При таких обставинах (оскільки інших доказів немає), апеляційний суд не може вважати доводи, наведені представником потерпілої в апеляційній скарзі належними, допустимими і достовірними доказами у справі і ставити їх в основу доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує і те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не наділений повноваження самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

При розгляді справи апеляційний суд також враховує і те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19. 02. 2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

-7-

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним у ст. 62 Конституції України, апеляційний суд вважає що у матеріалах справи відсутні достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 та її винуватість не доведена.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, відтак рішення суду про відсутність в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга адвоката Попова Д. І. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що потерпілою та її представником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Попова Д. І. залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.10.2025 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя