Номер провадження: 33/813/2222/25
Номер справи місцевого суду: 495/5137/25
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Сезьонової Марії Степанівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 13 год 20 хв. до 14 год 20 хв. 08.07.2025 під час перевірки шляхом прихованого спостереження прикордонного наряду «Контрольний пост» начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спільно з першим заступником начальника відділу старшим лейтенантом ОСОБА_2 виявлено, що молодший сержант ОСОБА_1 під час несення служби у прикордонному наряді «Контрольний пост» ніс службу з порушенням екіпіровки для прикордонного наряду, а саме перебував без бронежилета та шолома, набої до автомата 5.45 АК споряджені в трьох магазинах та знаходилися в бронежилеті, своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги глави 4 розділу 1 наказу МВС № 1261 «Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» та Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №224-ОД від 06.12.2024 «Про озброєння прикордонних нарядів».

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» прикордонники зобов`язані застосовувати засоби індивідуального захисту у разі виконання завдань у небезпечних умовах, проте з протоколу та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 08.07.2025 не виконував завдань у небезпечних умовах.

Зазначає, що матеріали справи містять лише роздруковані положення розділу 4 глави ІІ Наказу МВС № 1261 «Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» та додаток ймовірного наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 224-ОД від 06.12.2024 «Про озброєння прикордонних нарядів», однак жоден з зазначених нормативно-правових актів не регламентує ані часових рамок носіння, ані моменту з якого виникає та припиняється обов`язок носіння екіпірування зазначеним прикордонним нарядом.

Інструкція щодо носіння бронежилетів в Державній прикордонній службі та інших силових структурах в Україні відсутня, а тому чітких норм щодо часу носіння бронезахисту немає. Існують загальні рекомендаційні норми носіння бронежилетів залежно від ваги бронезахисту та температури навколишнього середовища, залежно від інтенсивності виконуваної роботи і умов навколишнього середовища час носіння бронезахисту може збільшуватися або зменшуватися. Безперервне носіння бронезахиту допускається при температурі від +18 до -22 °C і вологості до 60 %, при зміні температури і вологості терміни носіння повинні змінюватися. Вага бронежилета 5 класу може досягати 20 кг, що є значним навантаженням на людський організм, тому рекомендований термін безперервної експлуатації окремих моделей від 2 годин. Орієнтовний час безперервного носіння бронежилета в залежності від його класу і маси: вага бронежилета до 7 кг 12 годин, вага бронежилета до 9 кг 9 годин, вага бронежилета до 12 кг 5 годин.

Вказує, що глава 4 розділу 1 наказу МВС № 1261 «Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» містить обов`язок екіпірування за визначеним алгоритмом та складом внутрішніх розпорядчих актів, яким і є наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 224-ОД від 06.12.2024 «Про озброєння прикордонних нарядів», а з доданого до матеріалів справи ймовірно додатку до зазначеного наказу вбачається склад озброєння на екіпірування прикордонного наряду КП, при цьому, протоколом не заперечується факт екіпірування під час отримання наказу на охорону державного кордону та перебування ОСОБА_1 у визначеному внутрішнім нормативним актом, екіпіруванні весь час служби 08.07.2025, тому незрозумілим постає, які саме положення вказаних у протоколі нормативно-правових актів ОСОБА_1 порушив.

Заборона знімання та порядок зберігання бронежилету під час обідньої перерви та відпочинку нормативно-правовими актами не визначено, а в протоколі визначено часові рамки перебування ОСОБА_1 без засобів бронежилету і каски, які вказують, що останній, під час несення служби 08.07.2025, весь інший час перебував у відповідному екіпіруванні.

З доданого до матеріалів справи фото вбачається, що ОСОБА_1 стоїть у невизначений час та у невизначеному місці з автоматом АК-74 без бронежилету та каски. Також з матеріалів справи не можливо визначити чи отримував ОСОБА_1 вказане екіпірування, матеріали справи не містять копії відомостей, журналів про озброєння та отримання будь-яких матеріальних цінностей, в тому числі засобів екіпірування, не містять відомостей про місцезнаходження бронежилету та набоїв, відповідних актів виявлення, вилучення, а також доказів їх перебування окремо від ОСОБА_1 , не містять пояснення інших осіб, що несли службу разом з заявником щодо виявлення ними фактів залишення набоїв.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що у постанові суду першої інстанції зазначено, що до судового засідання приєднався захисник, однак мало місце переривання зв`язку, що унеможливило її участь у судовому засіданні, ОСОБА_1 в судовому засіданні участі не брав, оскільки ніс службу. Про існування оскаржуваної постанови стало відомо 24.10.2025 з ЄДРСР. Станом на дату звернення з апеляційною скаргою копію постанови заявник не отримував. Після з`ясування про існування постанови звернувся до захисника, яка повідомила, що не могла ані отримати копію постанови, ані повідомити заявника у належний строк, оскільки на дату ухвалення постанови перебувала за кордоном, а надалі захворіла.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 06.10.2025.

Доказів направлення копії оскаржуваної постанови відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП матеріали справи не містять.

14.10.2025 захисник Сезьонова М.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2025 апеляційну скаргу повернуто заявнику у зв`язку з відсутності копії ордера та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Вказану постанову захисник Сезьонова М.С. отримала в електронний кабінет 24.10.2025 о 23:14:40 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 57).

З апеляційною скаргою вдруге особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 звернувся до суду 28.10.2025.

Враховуючи звернення з апеляційною скаргою вперше в межах строку на апеляційне оскарження, відсутність доказів направлення постанови, апеляційний суд вважає, що вказані підстави для поновлення є обґрунтованими та за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови.

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 , суд вважав доведеним його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 296478 від 08 липня 2025 року, копією посвідчення, поясненнями.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 172-18 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, в умовах особливого періоду.

Стаття 172-18 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-18 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 24 лютого 2022 року, після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово був продовжений та триває по сьогоднішній час.

Судом правильно встановлено, що згідно з копії службового посвідчення НОМЕР_2 ОСОБА_1 займає посаду військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону. (а.с. 4)

Протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 296478 від 08.07.2025 зафіксовано, що 13 год 20 хв. до 14 год 20 хв. 08.07.2025 під час перевірки шляхом прихованого спостереження прикордонного наряду «Контрольний пост» начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спільно з першим заступником начальника відділу старшим лейтенантом ОСОБА_2 виявлено, що молодший сержант ОСОБА_1 під час несення служби у прикордонному наряді «Контрольний пост» ніс службу з порушенням екіпіровки для прикордонного наряду, а саме перебував без бронежилета та шолома, набої до автомата 5.45 АК споряджені в трьох магазинах та знаходили в бронежилеті, своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги глави 4 розділу 1 наказу МВС № 1261 «Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» та Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №224-ОД від 06.12.2024 «Про озброєння прикордонних нарядів». (а.с. 3)

Вказаний протокол ОСОБА_1 підписав без зауважень.

Згідно з пояснень ОСОБА_3 08.07.2025 ним спільно з підполковником ОСОБА_4 під час прихованої перевірки ПІН «Контрольний пост» (шляхом прихованого спостереження) виявлено гр. ОСОБА_1 , який під час несення служби порушив вимоги глави 4 розділу 1 наказу МВС № 1261 та наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 224-ОД від 06.12.2024. (а.с. 5)

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 08.07.2025, останній свою вину визнав. (а.с. 6)

В письмових поясненнях ОСОБА_5 від 08.07.2025 останній пояснив, що під час несення служби у П/Н «КрП» 08.07.2025 помітив, що молодший сержант ОСОБА_1 порушив правила носіння захисного спорядження, а саме знаходився без бронежилета. (а.с. 7)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 порушив вимоги глави 4 розділу 1 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року № 1261, відповідно до якої кожен прикордонник під час несення служби у прикордонному наряді відповідає за точне та своєчасне виконання покладених на нього завдань і обов`язків, зобов`язаний нести службу відповідно до вимог отриманого наказу на охорону державного кордону, стежити за сигналами, що подаються на ділянку та з ділянки у підрозділ та діяти за ними, постійно перебувати на території (біля) об`єкта, що охороняється, поки не буде змінений або знятий, і охороняти об`єкт від раптового нападу тощо. Прикордонним нарядам забороняється: залишати без нагляду, учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби.

Прикордонним нарядом є одна або кілька озброєних чи спеціально екіпірованих уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або здійснюють інші повноваження у випадках, передбачених Законом України "Про Державну прикордонну службу України".

Прикордонні наряди підпорядковуються начальнику прикордонного загону (окремого контрольно-пропускного пункту), його першому заступнику - начальнику штабу, заступнику начальника загону з оперативно-розшукової діяльності - начальнику головного оперативно-розшукового відділу, начальнику підрозділу охорони кордону, його першому заступнику, старшому зміни прикордонних нарядів та посадовій особі, яка віддала наказ на охорону державного кордону.

Відповідно до глави 4 розділу І Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 19 жовтня 2015 року № 126 прикордонники зі складу прикордонних нарядів озброюються закріпленою за ними штатною зброєю і отримують установлену кількість боєприпасів. У разі ускладнення обстановки прикордонні наряди можуть озброюватися груповою зброєю, ручними гранатами, додатковим запасом боєприпасів.

Екіпіровкою прикордонних нарядів є спеціальні, технічні та інші засоби, якими забезпечуються прикордонні наряди з метою підвищення ефективності служби та забезпечення їх безпеки.

Загальний порядок озброєння та екіпірування спеціальними засобами прикордонних нарядів щороку визначається наказом органу охорони державного кордону, а в окремих випадках - рішенням начальника територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, або Голови Державної прикордонної служби України.

Екіпіровка та засоби посилення для кожного прикордонного наряду визначаються начальником підрозділу охорони кордону (старшим зміни прикордонних нарядів) або особою, призначеною для віддачі наказу на охорону державного кордону прикордонним нарядам, з урахуванням їх виду, складу та завдань.

Обов`язковими елементами екіпіровки для кожного прикордонника у складі прикордонного наряду є засоби надання домедичної допомоги та спеціальні засоби обмеження рухомості.

Екіпірування прикордонних нарядів, які виконують завдання у складі спільних патрулів на території суміжних держав, здійснюється відповідно до міжнародних договорів.

Залежно від обстановки склад прикордонних нарядів додатково екіпірується: броньованими жилетами, захисними шоломами, щитами, спальними мішками, малими піхотними лопатами, індивідуальними аптечками, засобами радіаційного, хімічного, біологічного захисту - на кожного прикордонника.

Відповідно до долученого до матеріалів справи Додатку 1 «Порядок озброєння та екіпіровки прикордонних нарядів» обов`язковими елементами екіпіровки є шолом, бронежилет, ІПП (аптечка), турнікет, БРМ на кожного військовослужбовця, р/ст (2), ліхтар (2), компас (2), СПШ (2), прилади спостереження (2) та інше (3).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги, що чітких норм щодо часу носіння бронезахисту немає, з огляду на таке.

Застосування екіпіровки визначається індивідуально з урахуванням оперативної обстановки, рівня загроз та необхідності забезпечення належного рівня безпеки особового складу.

Так, заявником вірно зазначено, що існують загальні рекомендаційні норми носіння бронежилетів, проте під час несення служби особа, яка входить складу наряду з охорони державного кордону України, зобов`язана носити його безперервно, оскільки це є обов`язковою вимогою забезпечення особистої безпеки та безпеки виконання службових обов`язків.

Як встановлено, ОСОБА_1 інкримінується порушення носіння екіпіровки під час несення служби у прикордонному наряді «Контрольний пост».

Відповідно до розділу 2 глави 2 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 19 жовтня 2015 року № 1261 час несення служби прикордонним нарядом рахується з моменту отримання наказу на охорону державного кордону до доповіді старшому зміни прикордонних нарядів (начальнику підрозділу охорони кордону або визначеній ним особі) про прибуття з ділянки відповідальності та результати несення служби.

А отже, з моменту отримання наказу на охорону державного кордону, особа, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону, зобов`язана дотримуватися встановлених нормативними актами вимог.

Натомість, ОСОБА_1 не дотримався вищевказаних норм.

Крім того, апеляційний суд завертає увагу, що порушення порядку носіння екіпіровки під час несення служби вчинено в умовах особливого періоду.

Відтак, доводи скарги не звільняють ОСОБА_1 від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання заявника, що з матеріалів справи не можливо визначити чи отримував ОСОБА_1 вказане екіпірування, не спростовують сукупності доказів вини останнього у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, та не можуть бути безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у даній справі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Не можуть бути взяті до уваги твердження скаржника, що його викликали під час прийому їжі, тому він був без екіпіровки, оскільки доказів перерв у несенні служби, їх часу та тривалості суду не надано, а судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Натомість, власноручним підписом ОСОБА_1 погодив допущене ним порушення, тому, так само, є голослівними посилання скаржника на те, що був ще інший протокол, в якому він не погоджувався із порушенням та зазначав про таке.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова