ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/5048/25 Головуючий суддя І інстанції Карімов І. В.
Провадження № 33/818/1682/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі

секретаря Шевченка Д.В.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП та призначено в порядку ст. 36 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 01.06.2025 об 10:05 год., в с. Світанок, Чугуївського району, Харківської області, по вулиці Сонячна, біля будинку 51, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, та здійснив наїзд на тварину, чим порушив П.12.1.ПДР, після чого покинув місце ДТП, чим порушив п.2.10.а.ПДР - обов`язок водія транспортних засобів, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, таким чином його дії кваліфіковані за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Щодо поновлення строку, наголошує на поважності пропуску строку на оскарження постанову суду не отримував, ані поштою ані в суді, чекав поки копія надійде, проте до 15 вересня 2025 року копія не надходила, він зателефонував в суд, де йому повідомили, що він може у застосунку Дія отримати судове рішення, після оновлення програми він побачив постанову суду, подав скаргу 25 вересня 2025 року, тобто в строк з дня отримання доступу до постанови.

Вказує, що суд у своїй постанові згадує його письмові пояснення про відсутність пошкоджень на автомобілі, однак жодним чином не аналізує цей доказ та не надає йому правової оцінки.

Відсутність пошкоджень після імовірного наїзду на тварину (собаку) є фізично неможливою та прямо вказує на відсутність самої події ДТП за участю мого транспортного засобу.

Суд не вказав, чому він відкидає цей вагомий об`єктивний доказ, надаючи перевагу суб`єктивним показанням

Суд поклав в основу рішення докази, які не є ані належними, ані достатніми:

Суд не врахував високу ймовірність помилки свідків. Volkswagen Passat є надзвичайно поширеною моделлю автомобіля. Свідки могли помилитися у номерному знаку, відтінку кольору або інших деталях. Крім того, суд не з`ясував можливу упередженість потерпілої ОСОБА_2 , яка, згідно з її ж заявою, є його сусідкою, що могло вплинути на об`єктивність її свідчень.

Схема місця ДТП не може вважатися належним доказом, оскільки складена не за результатами огляду місця події за участю її безпосередніх учасників, а виключно зі слів третіх осіб. Така схема є лише графічною ілюстрацією показань свідків, а не об`єктивною фіксацією обставин ДТП.

Зазначає про те, склад правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП є похідним і може мати місце лише тоді, коли доведено факт участі водія у ДТП. Обов`язковою умовою для настання відповідальності є сам факт причетності водія до дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки його участь у ДТП не була доведена жодним належним та допустимим доказом, то в діях відсутній склад і цього адміністративного правопорушення.

Неможливо залишити місце події, учасником якої ти не був.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника потерпілих та потерпілих, які заперечували проти апеляційної скарги, вважали рішення районного суду законним та обґрунтованим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 12.1. та 2.10а.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що водій ОСОБА_1 01.06.2025 об 10:05 год., в с. Світанок, Чугуївського району, Харківської області, по вулиці Сонячна, біля будинку 51, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, та здійснив наїзд на тварину, чим порушив П.12.1.ПДР, після чого покинув місце ДТП, чим порушив п.2.10.а.ПДР - обов`язок водія транспортних засобів, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, таким чином його дії кваліфіковані за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

ОСОБА_1 надав пояснення, згідно яких він дійсно керував транспортним засобом, проїзжав місце події, проте звуку зіткнення з будь чим він не чув, а відповідно не причетний до ДТП

Поряд з цим, слід зауважити, що будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав схему ДТП та протокол, ОСОБА_1 не оскаржував.

Також ОСОБА_1 не надавав зауважень щодо складеної схеми, ані працівникам поліції, ані будь-якій іншій особі, про що свідчить їх відсутність в матеріалах цієї справи.

Більш того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були очевидцями події ДТП та залишення місця ДТП саме водієм ОСОБА_1 .

Вказані свідки повідомили, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, на великій швидкості проїхав повз по вулиці, потім розвернувся і здійснив наїзд на собаку.

Після вказаного водій залишив місце ДТП.

Будь яких відомостей, які б могли свідчити про неправдивість вказаних показів свідків, апелянт не надав.

Покази свідків є несуперечливими, послідовними та приймаються апеляційним судом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керуючи автомобілем, повинен був врахувати дорожню обстановку, яку він об`єктивно бачив, та відповідно мав переконатися в безпечності руху свого транспортного засобу, враховуючи вимоги ПДР.

Версія водія, щодо його непричетності до події ДТП не знайшла підтвердження, при цьому за результатом судового розгляду як суду першої інстанції так і апеляційного суду, об`єктивно встановлено порушення пунктів ПДР України водієм ОСОБА_1 , як і факт його перебування за кермом транспортного засобу та відповідно встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ст. 124 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про поновлення строку задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева