Справа № 133/2711/24
Провадження № 33/801/1245/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

02 грудня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Кошман Іриною Вадимівною, на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнути з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

21 листопада 2025 року адвокатом Кошман І.В. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано апеляційну скаргу на вказану постанову.

В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що про існування вказаної постанови ОСОБА_1 стало відомо 13 листопада 2025 року від працівників патрульної поліції під час зупинки транспортного засобу для перевірки документів. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини та загальні принципи судочинства, верховенство права скаржник вважає, що наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Із вказаного можна зробити висновок, що в справі про адміністративне правопорушення початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.

За заявою особи, щодо якої винесено постанову, строк на апеляційне оскарження постанови за наявності поважних причин може бути поновлений.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Апеляційний суд виходить з того, що 02 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №121576.

02 вересня 2024 року ОСОБА_1 підписав заяву на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, у якій просив судові повістки, повідомлення в рамках даної справи про адміністративне правопорушення надсилати в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення на його номер телефону НОМЕР_1 (а.с.8).

Адміністративний матеріал надійшов на розгляд суду 09 вересня 2024 року (а.с.10).

Судові засідання у даній справі призначалися на 14 квітня 2025 року та 22 липня 2025 року.

ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення на його номер телефону НОМЕР_1 , вказаній у заяві (а.с.12,17).

14 квітня 2025 року та 22 липня 2025 року від адвоката Кошман І.В., як захисника ОСОБА_1 , надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.13).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що суд першої інстанції допустив адвоката Кошман І.В. до участі у розгляді даної справи, як захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відмовивши у задоволенні клопотання адвоката Кошман І.В. про відкладення розгляду справи, встановивши, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням захисника, суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд справи у відсутність її учасників (а.с.25-26).

11 серпня 2025 року о 20 год. 17 хв. копію постанови було надіслано адвокату Кошман І.В. до її електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного кабінету (а.с.27).

Відтак вважається, що копія постанови вручена захиснику ОСОБА_1 12 серпня 2025 року.

Також 12 серпня 2025 року копію постанови було направлено засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , однак, 04 вересня 2025 року поштовий конверт повернувся на адресу суду із відміткою пошти про причини повернення: «адресат відмовився» (а.с.29-30).

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовився отримувати поштову кореспонденцію з суду, і це при тому, що він був обізнаний про наявність справи на розгляді в суді.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує факту своєї обізнаності про розгляд справи судом першої інстанції, зокрема і про призначення судового засідання на 22 липня 2025 року.

Ні ОСОБА_1 , ні його захисник ніяких дій для з`ясування результату розгляду справи не вчиняли.

Факт отримання адвокатом Кошман І.В., яка здійснювала захист інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції, а також і продовжує здійснювати його захист на стадії апеляційного перегялду, копії оскаржуваної постанови у системі «Електронний суд» нею не заперечується.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відтак апеляційний суд критично ставиться до позиції ОСОБА_1 , викладеної в апеляційній скарзі, про його обізнаність щодо існування оскаржуваної постанови лише 13 листопада 2025 року.

Заявник не наводить наявність об`єктивно непереборних, незалежних від його волевиявлення перешкод для звернення з апеляційною скаргою зі спливом тривалого проміжку часу (чотири місяці) з моменту винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови.

Причини пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. За відсутності таких, поновлення процесуального строку буде порушенням принципу юридичної визначеності.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

За відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, у поновленні цього строку необхідно відмовити, а апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало