ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/41882/25

Провадження № 3/947/5421/25

04.12.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 490365 від 22.10.2025 року)

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 490365 від 22.10.2025 року, що 22.10.2025 року о 03:26 год., за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, біля будинку № 3/1, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керувала транспортним засобом марки «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Захисник Сафронюк П.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення, наголошуючи на відсутності факту керування транспортним засобом з боку ОСОБА_1 , що у свою чергу виключає можливість застосування ст.130 КУпАП. Захисник звернув увагу суду, що відеозапис, наданий працівниками поліції, не містить жодної фіксації факту керування саме ОСОБА_1 , транспортним засобом, не зафіксовано моменту руху транспортного засобу під її контролем, не встановлено технічних дій, які б свідчили про керування. Відтак відсутня ключова ознака об`єктивної сторони правопорушення керування транспортним засобом, що унеможливлює покладення на особу відповідальності за ст.130 КУпАП.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного переконання.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього матеріали, а також відеозапис, наданий працівниками поліції, та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з таких підстав.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування заходів адміністративного впливу можливе лише за умови доведеності події адміністративного правопорушення та наявності в діях особи всіх елементів складу такого правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на встановлений порядок безпеки дорожнього руху та за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом, поясненнями особи, показаннями свідків, а також іншими матеріалами, у тому числі відеозаписами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (суд), що розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, як випливає з конституційних гарантій презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України), обов`язок доведення винуватості особи покладається на орган, який притягає її до відповідальності, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Хоча КУпАП прямо не відтворює формулу «поза розумним сумнівом», стандарт доказування у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з істотним втручанням у права особи (зокрема за ст.130 КУпАП), за своїм змістом наближається до цього підходу: відповідальність можлива лише за умови чіткої, достатньої та несуперечливої сукупності доказів.

Згідно зі ст.280 КУпАП, розглядаючи справу, суд зобов`язаний, серед іншого, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що виключають провадження у справі.

Отже, у разі, якщо подія правопорушення або склад правопорушення не доведені, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Частина перша ст.130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані; відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП є спеціальним і включає такі ключові елементи:

Об`єкт безпека дорожнього руху і встановлений порядок його забезпечення.

Об`єктивна сторона виражається у конкретній дії: або фактичному керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння; або передачі керування транспортом особі в стані сп`яніння; або відмові від огляду на стан сп`яніння саме тією особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому «керування» це реальний процес спрямування та контролю руху транспортного засобу, що передбачає фактичний вплив особи на запуск, переміщення та маневрування такого засобу. Просте перебування в салоні, біля автомобіля або поруч із ним без доведення факту реального руху під контролем цієї особи не утворює ознаки «керування».

Суб`єкт спеціальний: ним може бути лише особа, яка є водієм транспортного засобу в конкретний момент часу, тобто здійснює керування ним. Формальний статус власника автомобіля або особи, яка має посвідчення водія, але фактично не керує транспортним засобом у момент виявлення, не є достатнім для кваліфікації дій за ст.130 КУпАП.

Суб`єктивна сторона характеризується виною у формі умислу, оскільки особа усвідомлює, що керує транспортним засобом у стані сп`яніння або відмовляється від огляду.

Таким чином, вихідною і базовою ознакою складу правопорушення, у тому числі й у випадку відмови від проходження огляду, є встановлений належними доказами факт керування транспортним засобом конкретною особою.

Із буквального змісту ч.1 ст.130 КУпАП випливає, що відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння настає щодо «особи, яка керує транспортним засобом». Тобто: спочатку повинно бути доведено статус особи як водія, який фактично керує транспортним засобом у конкретний час і в конкретному місці; лише після цього відмова від огляду набуває юридичного значення як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення.

Якщо факт керування транспортним засобом не підтверджений належними та допустимими доказами, сама по собі відмова від огляду, навіть за наявності зовнішніх ознак можливого сп`яніння, не утворює складу адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП. Інакше відбувалося би незаконне розширене тлумачення диспозиції норми, що суперечить ст.7 КУпАП (принцип законності) та ст.62 Конституції України (заборона обвинувачення, що ґрунтується на припущеннях).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 490365 від 22.10.2025 року вбачається, що, за версією працівників поліції, 22.10.2025 року о 03:26 год. за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, біля будинку № 3/1, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого відмовилася від проходження огляду.

Разом із тим, зазначені в протоколі формулювання є лише викладенням суб`єктивного сприйняття та висновків посадової особи поліції й потребують підтвердження іншими доказами. Сам по собі протокол не може автоматично вважатися беззаперечним доказом винуватості особи без його перевірки та співставлення з іншими матеріалами справи.

До справи долучено відеозапис, здійснений нагрудною камерою/відеореєстратором працівника поліції. Аналіз змісту цього відеозапису свідчить про таке: відео не фіксує моменту руху транспортного засобу «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_1 ; на записі відсутній епізод, коли автомобіль перебуває в русі під керуванням будь-якої особи, зокрема ОСОБА_1 ; не задокументовано безпосередній момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а також не зафіксовано вихід особи з місця водія саме з транспортного засобу, що нібито був у русі; відео розпочинається вже після того, як автомобіль зупинений, і фіксує осіб біля транспортного засобу, але не містить безсумнівних даних про те, що до моменту зупинки саме ОСОБА_1 керувала цим автомобілем.

Отже, відеозапис не містить вирішального доказу безпосередньої фіксації процесу керування транспортним засобом ОСОБА_1 , тобто ключової ознаки об`єктивної сторони правопорушення.

При цьому матеріали справи не містять: показань свідків, які б однозначно підтверджували, що саме ОСОБА_1 перебувала за кермом транспортного засобу під час його руху; будь-яких інших об`єктивних даних (записи з камер зовнішнього відеоспостереження, відеореєстратора автомобіля тощо), які б фіксували факт керування транспортним засобом саме цією особою.

Наявні в протоколі формулювання щодо «почервоніння очей», «запаху алкоголю з ротової порожнини», «порушення координації рухів та мови» самі по собі, навіть будучи встановленими, не підміняють собою доказ факту керування транспортним засобом. Вони можуть свідчити лише про можливий стан особи, але не про те, що у конкретний час і місці вона керувала автомобілем.

Захисник Сафронюк П.В. обґрунтовано вказував на те, що відеозапис не підтверджує ключову обставину фактичне керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а орган поліції не забезпечив належну фіксацію події правопорушення. Суд погоджується з цими доводами як такими, що узгоджуються з дослідженими доказами.

Орган поліції посилається на відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та у медичному закладі.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП й абзаців п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку. Отже, обов`язок пройти огляд, невиконання якого тягне адміністративну відповідальність, покладено саме на особу, яка на момент такої вимоги є водієм, тобто фактично керує транспортним засобом.

Як уже зазначалося, органом поліції не доведено, що на час виставлення вимоги про проходження огляду ОСОБА_1 виконувала функції водія та керувала транспортним засобом. У ситуації, коли факт керування не підтверджено належними доказами, відмова від огляду не утворює складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Інше тлумачення суперечило б буквальному змісту норми та призводило б до необґрунтованого розширення кола осіб, які можуть бути піддані адміністративному стягненню.

Сам факт наявності у особи зовнішніх ознак можливого сп`яніння (почервоніння очей, запах алкоголю тощо) без доведеного факту керування транспортним засобом не підпадає під диспозицію ст.130 КУпАП. Така ситуація може викликати необхідність проведення превентивних заходів з боку поліції, але не є самостійною підставою для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, суд констатує: протокол про адміністративне правопорушення містить лише констатацію інспектора про нібито керування автомобілем ОСОБА_1 , однак не підкріплений жодними об`єктивними матеріальними доказами, які б зафіксували процес керування; відеозапис не містить моменту руху автомобіля під контролем конкретної особи та не підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 ; відсутні показання свідків чи інші незалежні джерела доказів, що усували б сумніви щодо обставин події; органом поліції не забезпечено належний рівень документування події, який відповідав би стандарту повноти та об`єктивності зібраних доказів.

За таких обставин у справі наявні істотні сумніви щодо: наявності події правопорушення в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП; факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 ; наявності у її діях ознак об`єктивної сторони складу правопорушення, пов`язаного з відмовою водія від проходження огляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Перекладення на особу обов`язку доводити відсутність факту керування або спростовувати недостатньо фіксовані дії працівників поліції є неприпустимим і суперечить як конституційним гарантіям, так і принципам адміністративного процесу.

З урахуванням викладеного суд приходить до таких висновків: Органом, який склав протокол, не доведено належними та допустимими доказами факт керування транспортним засобом «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 у час та за адресою, зазначеними в протоколі. Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, за відсутності доведеного статусу водія транспортного засобу у відповідний момент, не може розцінюватися як дія, що підпадає під диспозицію ч.1 ст.130 КУпАП. Зовнішні ознаки можливого сп`яніння, зафіксовані працівниками поліції, без встановлення факту керування транспортним засобом, не утворюють складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Сукупність зібраних доказів не відповідає вимогам достатності та переконливості для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення; наявні сумніви щодо події правопорушення та її участі як водія не усунуті і, відповідно до конституційних гарантій, мають тлумачитися на її користь.

За таких умов у діях ОСОБА_1 відсутні всі необхідні елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому, керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.130, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягання до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з ухвалення постанови.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.