Справа № 643/5618/25
Провадження № 3/643/1688/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

Опис обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 289801 від 03.04.2025, 03.04.2025 о 19-05 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Тюрінська, буд. № 124 не обрала безпечної швидкості руху та здійснила наїзд на тварину (собаку). В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Кваліфікація згідно з протоколом про адміністративне правопорушення

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, як порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху (ПДР) та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позиція учасників справи

ОСОБА_1 та її захисник просили закрити провадження у справі, посилаючись на відсутність вини ОСОБА_1 та закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

Правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з п. 12.1. ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У відповідності до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Крім протоколу про адміністративне правопорушення, суду органом поліції надані такі докази:

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 03.04.2025, згідно з якими під час її руху на дорогу несподівана вискочила собака. ОСОБА_1 загальмувала, проте запобігти наїзду на собаку не вдалось;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких автомобіль ОСОБА_1 не гальмував та здійснив наїзд на собаку;

- схема місця ДТП, на якій зафіксоване розташування автомобіля ОСОБА_1 та місце наїзду на тварину.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надала пояснення, згідно з якими вказаний вище автомобіль під її керуванням 03.04.2025 приблизно о 19-00 год. рухався по лівій смузі руху попутного напрямку із швидкістю приблизно 50 км/год. В правій смузі руху були припарковані автомобілі. Несподівано за 2-3 м. від її автомобіля на дорогу вискочила собака із-за припаркованого справа автомобіля. У момент, коли собака вибігла на дорогу на її смугу руху, відстань від собаки до її автомобіля складала приблизно 2-3 м.

Ураховуючи необхідність всебічного та повного з`ясування обставин справи, а також те, що письмові пояснення ОСОБА_2 не містили будь-яких конкретних даних щодо механізму виникнення ДТП (даних щодо траєкторії руху собаки та автомобіля, відстаней тощо), судом був викликаний та допитаний у якості свідка ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_2 показав, що ОСОБА_1 рухалась по протилежному відносно нього боці дороги, а саме з боку відділення «Нової пошти». Собака переходила дорогу з боку, де знаходився ОСОБА_2 , у бік відділення «Нової пошти». Коли собака пройшла половину дороги, її збив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Водій автомобіля після цього зупинилась. Автомобіль ОСОБА_1 рухався із швидкістю приблизно 70-80 км/год. На уточнююче запитання ОСОБА_2 пояснив, що не має посвідчення водія та не керує транспортними засобами, проте постійно їздить на автомобілях в якості пасажира, тому може приблизно оцінити швидкість руху транспортного засобу. Собака перебігала дорогу, швидкість її руху він сказати не може. Собака була на проїзній частині до ДТП приблизно 40 сек. та попала під праве колесо автомобіля. ОСОБА_2 не спостерігав, яка автомобіль наближався до собаки, оскільки не дивився в той бік та повернувся після того, як почув звук двигуна і в цей момент відбулась ДТП. Від моменту наїзду на собаку і до моменту повної зупинки автомобіль проїхав приблизно 14 м.

Захисник просив залишити без розгляду раніше подане клопотання про призначення експертизи обставин ДТП. Станом на час, коли свідок ОСОБА_2 після неодноразових викликів з`явився до суду та надав показання, закінчились строки накладення адміністративного стягнення. Ураховуючи позицію захисника, закінчення строків накладення адміністративного стягнення та відсутність у суду права за власною ініціативою збирати докази винуватості ОСОБА_1 , суд дійшов висновку щодо відсутності підстав призначати експертизу за власною ініціативою.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд керується принципом презумпції невинуватості та стандартом доведення «поза розумним сумнівом», згідно з якими факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення повинен бути доведений поза розумним сумнівом шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б виключали будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене та ОСОБА_1 є винною у вчиненні цього правопорушення. Наявність обставин, які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_1 .

Виходячи з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 пред`явлене обвинувачення (у автономному значенні цього терміну, оскільки ЄСПЛ неодноразово вказував на кримінально-правовий характер адміністративних правопорушень) у порушенні вимог п. 12.1. ПДР, а саме в тому, що вона не вибрала безпечної швидкості руху та здійснила наїзд на собаку, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Оцінюючи вказаний протокол, суд враховує, що працівники поліції не були очевидцями ДТП, а відтак викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення є суб`єктивною оцінкою обставин справи працівниками поліції. Інакше кажучи, протокол про адміністративне правопорушення відображає не ті обставини, які особисто спостерігали працівники поліції, а є їх суб`єктивним сприйняттям та оцінкою інших доказів, на підставі яких складений протокол.

Ураховуючи наведене, суд не може визнати протокол про адміністративне правопорушення достатнім доказом, який підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за вказаних вище обставин.

Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо механізму виникнення ДТП є суперечливими.

Так, згідно з поясненнями ОСОБА_1 вона рухалась із швидкістю приблизно 50 км/год. та собака вискочила на дорогу за 2-3 м. від переднього бамперу її автомобіля справа із-за припаркованих праворуч автомобілів, після чого попала під праве переднє колесо автомобіля. Таким чином, напрямок руху собаки був справа-наліво відносно руху автомобіля ОСОБА_1 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався із швидкістю приблизно 70-80 км/год., собака перебігала дорогу зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля ОСОБА_1 та до ДТП перебувала на проїзній частині приблизно 40 сек., після чого, коли собака пройшла половину дороги, на неї здійснив наїзд правил колесом автомобіль ОСОБА_1 .

Оцінюючи вказані пояснення, суд насамперед зауважує, що виходячи з принципу презумпції невинуватості, відсутні правові підстави надавати перевагу показанням ОСОБА_2 , якщо тільки не виникли обґрунтовані сумніви в достовірності показань ОСОБА_1 .

Згідно із схемою місця ДТП, місце наїзду на тварину знаходиться на відстані 3,1 м. від правого краю проїжджої частини. Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 відносно того, що вона рухалась в лівій смузі руху, а собака вискочила перед її автомобілем із-за припаркованого в правій смузі руху автомобіля, суд дійшов висновку, що вказані пояснення не суперечать об`єктивним даним схеми місця ДТП.

На переконання суду, виходячи з пояснень ОСОБА_1 щодо механізму виникнення ДТП, у неї була відсутня об`єктивна можливість запобігти зіткненню шляхом вжиття заходів екстреного гальмування, оскільки вона рухалась із швидкість 50 км/год, а собака несподівано вискочила на дорогу за 2-3 м. від переднього бамперу автомобіля. Будь-яких доказів того, що автомобіль ОСОБА_1 рухався із перевищенням дозволеної швидкості руху, матеріали справи не містять (результатів вимірювань тощо). Пояснення ОСОБА_2 відносно того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався із швидкістю приблизно 70-80 км/год., суд відхиляє, оскільки суб`єктивне сприйняття швидкості автомобіля свідком ОСОБА_2 суд не може визнати належним доказом, яким може підтверджуватись швидкість руху автомобіля. Крім того, суд враховує, що за показаннями ОСОБА_2 він не спостерігав момент наближення автомобіля ОСОБА_1 до собаки та звернув увагу на автомобіль безпосередньо в момент виникнення ДТП.

Оцінюючи показання ОСОБА_2 , суд керується таким. Відповідно до пояснень ОСОБА_3 , з моменту наїзду на собаку на швидкості 70-80 км/год. і до моменту повної зупинки автомобіль під керуванням ОСОБА_1 проїхав приблизно 14 м. Згідно з даними з відкритих джерел, легковий автомобіль при швидкості руху 70 к/год. при застосуванні екстреного гальмування до повної зупинки проїжджає відстань від 35-40 м. Ураховуючи наведене, суд вважає непереконливими показання ОСОБА_2 відносно того, що автомобіль ОСОБА_1 на момент ДТП рухався із швидкістю приблизно 70-80 км/год. і після початку гальмування повністю зупинився через 14 м.

Крім того, згідно з поясненнями ОСОБА_3 собака переходила проїжджу частину приблизно 40 сек. Виходячи із схеми місця ДТП, відстань від протилежного краю проїжджої частини дороги, звідки собака почала перебігати дорогу, до місця зіткнення складає 10,3 м. Таким чином, за поясненнями ОСОБА_2 собака пройшла 10,3 м. дороги за 40 сек., тобто рухалась із середньою швидкістю 1 м. за 3,8 сек., або 0,6 км/год. Виходячи з даних з відкритих джерел, середня швидкість руху людини під час ходьби складає від 4 км/год. За таких обставин дані про швидкість, з якою собака перебігала дорогу, викликають у суду сумнів в їх достовірності, оскільки зазначена швидкість руху собаки є значно меншою навіть за звичайну швидкість руху людини під час ходьби.

Також суд звертає увагу, що згідно з показаннями ОСОБА_3 собака потрапила під праве колесо автомобіля, хоча виходячи з його пояснень щодо напрямку руху собаки, остання наближалась до автомобіля з лівого боку.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати показання ОСОБА_3 як такі, що поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_1 та спростовують її версію обставин ДТП.

За таких обставин суд дійшов висновку, що органами поліції не доведено поза розумним сумнівом, що ДТП, внаслідок якого пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 та спричинена загибель собаки, сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 технічних вимог п. 12.1 ПДР, а не внаслідок несподіваних та непрогнозованих дій собаки, яка вибігла на дорогу безпосередньо перед автомобілем ОСОБА_1 згідно з її показаннями.

Виниклі сумніви щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1. ПДР суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності факту порушення нею вказаних вимог ПДР.

За таких обставин суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 124, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов