ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №33/818/1114/25 Доповідач: Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

при секретарі Вакула Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сердюка О.О. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 30 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Харкова від 30 травня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 07 грудня 2024 року о 09 годині 53 хвилин в м. Ізюм, дорога Київ-Харків-Довжанський, 629 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Polo, н.з. НОМЕР_1 , на блок посту «Кам`янка» під час перевірки документів виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, під час проходження алкотестеру «Драгер» 0184, тест 380 на місці зупинки встановлено, що гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,45 % проміле. Транспортний засіб передано під керування тверезому водію ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі захисник Сердюк О.О. просить постанову Шевченківського районного суду м.Харкова від 30 травня 2025 року скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_2 не погоджувався із результатом проходження алкотестеру «Драгер» та наполягав на проходження огляду на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, однак, поліцейські відмовили йому, оскільки їм не було відомо місцезнаходження відповідної лікарні. Звертає увагу на те, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле.

У судові засідання Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 та захисник Сердюк О.О. не з`явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Зокрема, розгляд апеляційної скарги захисника Сердюка О.О. був призначений в Харківському апеляційному суді на 13 годину 45 хвилин 07 липня 2025 року.

На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.37), яка повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (41-42). Разом з цим, ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк.37).

Захисник Сердюк О.О. про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі Електронний суд, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк. 38), а також зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 40).

07 липня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду за допомогою модулів системи Електронний суд захисником Сердюк О.О. направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із його участю у слідчих діях, що проводяться Державним бюро розслідуванням (арк.43-44).

У зв`язку з заявою захисника Сердюка О.О. про відкладення розгляду, апеляційний розгляд відкладено до 16 години 05 хвилин 13 серпня 2025 року (арк.48).

На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.50), яка повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (52-53). Разом з цим, ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк.50).

Захисник Сердюк О.О. про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі Електронний суд, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк. 49), а також зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 51).

13 серпня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду за допомогою модулів системи Електронний суд захисником Сердюк О.О. направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із його задіянням у слідчих діях у кримінальному провадженні №0001163 від 13 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (арк.55-55).

У зв`язку з заявою захисника Сердюка О.О. про відкладення розгляду, апеляційний розгляд відкладено до 16 години 00 хвилин 08 вересня 2025 року (арк.56).

На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.58), яка повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (60-61). Разом з цим, ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк.58).

Захисник Сердюк О.О. про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі Електронний суд, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк. 57), а також зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 59).

07 вересня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду за допомогою модулів підсистеми Електронний суд захисником Сердюк О.О. направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із його знаходженням у Полтавській області та руйнацією Крюківського моста (арк.62-64).

У зв`язку з клопотанням захисника Сердюка О.О. про відкладення розгляду, апеляційний розгляд відкладено до 16 години 00 хвилин 13 жовтня 2025 року (арк.65).

На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.67), яка повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (70-71, 72-73). Разом з цим, ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк.67).

Захисник Сердюк О.О. про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі Електронний суд, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк. 66), а також зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 69).

13 жовтня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду за допомогою модулів підсистеми Електронний суд захисником Сердюк О.О. направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із його задіянням у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні №0001163 від 13 липня 2025 року за ч.1 ст.121 КК України (арк.74-76).

У зв`язку з клопотанням захисника Сердюка О.О. про відкладення розгляду, апеляційний розгляд відкладено до 12 години 45 хвилин 17 листопада 2025 року (арк.77).

На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.78), яка повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з її неврученням (83). Разом з цим, ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк.78).

Захисник Сердюк О.О. про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі Електронний суд, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк. 79), а також зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 82).

У судове засідання апеляційного суду від 17 листопада 2025 року ОСОБА_1 та його захисник Сердюк О.О. не з`явився, повідомлялися своєчасно та належним чином.

Згідно ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст.268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.

Враховуючи наведене, а також те, що матеріали справи мають відомості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Сердюка О.О. про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, та не містять будь-яких заяв чи клопотань сторони захисту про відкладення апеляційного розгляду цієї справи, апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу захисника Сердюка О.О. за відсутності належно повідомлених учасників процесу та провадити судовий розгляд в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, які наявні в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення ним вимог п.2.9 А Правил дорожнього руху.

Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №190677 від 07 грудня 2024 року, в якому зазначено про те, що 07 грудня 2024 року о 09 годині 53 хвилин, м. Ізюм, дорога Київ-Харків-Довжанський, 629 км, водій гр. ОСОБА_1 керував т.з. марки Volkswagen polo, н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км, на блок-пості Кам`янка. Під час перевірки документів виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Під час проходження алкотестеру «Драгер» 0184, тест 380 на місці зупинки встановлено, що гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,45 % проміле. Транспортний засіб передано під керування тверезому водію ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 А ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (арк.1).

ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи: ( ОСОБА_1 ); «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», де ОСОБА_1 зазначив свої пояснення та поставив свій підпис, «Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримав (ла): Підпис водія (особи) про отримання тимчасового дозволу»; «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений(а), копію протоколу отримав(ла), внесені про мене дані-правильні): ОСОБА_1 (арк.1).

Будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі, або зауважень щодо незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 не зазначив ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в інших документах, доданих працівниками поліції до цього протоколу.

У своїх поясненнях від 07 грудня 2024 року ОСОБА_1 зазначив, що згідно ст.63 Конституції України, від дачі пояснень відмовляється (арк.5).

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (арк.4), ОСОБА_1 під час події мав ознаки сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою алкотест «Драгер», №0184, тест №380, результат позитивний, вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі склав 0,45 % проміле, що підтверджується роздруківкою газоаналізатору «Alcotest 6820» (арк. 3). ОСОБА_1 погодився із результатом газоаналізатору та власноруч поставив свої підписи у зазначених документах.

Також належить взяти до уваги, що згідно рапорту працівника поліції, 07 грудня 2024 року під час несення служби на блок-посту на 629 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, для перевірки був зупинений автомобіль Volkswagen Рolo, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування у водія ОСОБА_4 було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння: характерний запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. На місці зупинки було проведено огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager 6820, зі згоди водія. Результат тесту 0,45 проміле. З результатом водій ОСОБА_4 погодився. Проведення огляду зафіксовано на бодікамеру Тексар№59. (арк.2).

У матеріалах справи також міститься відеозапис події від 07 грудня 2024 року за участю ОСОБА_1 (арк.12).

Зокрема, з відеозапису вбачається, що на блок посту працівники поліції зупиняють автомобіль. На вимогу працівника поліції, водій надає паспорт громадянина України. У автомобілі також знаходилась жінка. Водієм виявився ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм, в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер». ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер» шляхом його продуття. Результат огляду виявився позитивним, а саме 0,45 % проміле. Працівник поліції запитав у ОСОБА_1 чи згоден він із результатом огляду, на що останній відповів: «Та ну, а що я буду заперечувати». Працівник поліції повідомив, що буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 було ознайомлено із протоколом про адміністративне правопорушення, де останній поставив свої підписи. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. На запитання працівника поліції, чи згоден ОСОБА_1 із результатом акту огляду, останній відповів, що «не дуже», але потім змінив свою думку та сказав, що «все добре, тепер він буде штурманом».

Таким чином, з відомостей цього відеозапису, об`єктивно вбачаються обставини події, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та хід спілкування останнього з працівниками поліції, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер».

Поряд із цим, з метою об`єктивної перевірки всіх обставин справи, суд апеляційної інстанції викликав в судове засідання працівника поліції Черних Д.Ю., який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а також акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, щоб з`ясувати обставини події, які він зафіксував в протоколі.

Однак, 07 липня 2025 року до Харківського апеляційного суду надійшла заява від інспектора Черних Д.Ю. про розгляд справи за його відсутністю разом із письмовими поясненнями, відповідно до яких 07 грудня 2024 року під час несення служби на блок пості «Кам`янка» було зупинено автомобіль з д.н.з НОМЕР_1 для перевірки документів. Особу водія встановлено за допомогою посвідчення водія. Водієм виявився ОСОБА_1 . Під час здійснення процесуальних дій, у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, результат був позитивний та перевищував допустиму норму. Щодо результату, проведеного за допомогою технічних засобів, не заперечував, з ним погодився. Щодо проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я не клопотав та не наполягав. Враховуючи такі відомості, було прийнято рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, про що повідомлено водія. Водія було ознайомлено з протоколом про адміністративну відповідальність, а також з правами, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.286 КУпАП (арк.46).

Такі пояснення працівника поліції, вочевидь, узгоджуються з іншими фактичними відомостями, які містяться в матеріалах справи, що свідчить про обґрунтованість висновків та рішення суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9 А Правил дорожнього руху.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавав заяву в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг з боку ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, відсутні, вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Доводи сторони захисту про те, що мінімальний рівень вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права, повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається, і у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

У статті 8 пункту 5 Віденській Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована УРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Поряд із цим, пунктом 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, визначено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а, навпаки, встановлює його максимальний рівень. При цьому, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 % проміле у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено показник рівня алкоголю у крові 0,2 % проміле.

Таким чином, максимальною допустимою межею вмісту алкоголю в повітрі, що видихається, є 0,2 % проміле, як це встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Як вбачається з результату огляду ОСОБА_1 на місці зупинки за допомогою Алкотест «Драгер», становив 0,45 % проміле, що перевищує максимальну допустиму межу вмісту алкоголю в повітрі, що видихається, визначеною Інструкцією, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ними не було доставлено ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними, з огляду на наступне.

Особа, яка керує транспортним засобом повинна мати відповідний дозвіл від органів державної влади. Даний дозвіл за своєю зовнішньою формою представляється як водійське посвідчення. Процедура його отримання регламентована таким чином, що особи, які бажають стати водіями повинні знати правила дорожнього руху та їх дотримуватися.

Так, п. 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Сама правова природа цієї норми має імперативний характер та зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами неухильно дотримуватись цього пункту.

Крім того, ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Зокрема, ознаками алкогольного сп`яніння, згідно п. 3 Розділу 1 вищевказаної інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З перегляду відеозапису, доданого до матеріалів справи, вбачається, що працівниками поліції під час спілкування зі ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». ОСОБА_1 добровільно, без будь-якого тиску пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат якого становив 0,45 % проміле, будь-яких заперечень чи незгоди з результатом останній не висловлював, тому працівником поліції не було запропоновано пройти огляд на встановлення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, варто звернути увагу на те, що будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції по відношенню до ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, а стороною захисту не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять направлення на огляд, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не мають істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу. Направлення на огляд має правове значення для лікаря медичної установи, який у випадку наявності такого направлення повинен провести огляд. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював свою незгоду із результатами тесту, у зв`язку з чим у працівника поліції не було підстав для направлення водія для проходження огляду у відповідному закладі охорони здоров`я.

Посилання захисника Сердюка О.О. про порушення права на захист та недотримання судом першої інстанції права на справедливий суд, апеляційної суд зазначає наступне.

Згідно ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що справа про адміністративне правопорушення надійшла в суд першої інстанції 26 грудня 2024 року.

Матеріалами справи підтверджується, що суд вживав заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду.

Зокрема, судом першої інстанції на адресу місця проживання ОСОБА_1 , яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим повідомленням, яка повернулась на адресу суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.19).

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 зазначено про те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь у цьому засіданні.

Таким чином, неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст.268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Більш того, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №190677 від 07 грудня 2024 року графа Дата, час, місце розгляду адміністративної справи: Дзержинський райсуд м. Харкова та Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи: ( ОСОБА_1 ) є невід`ємною у своєму конструкційному позначенні.

Тому, розписуючись у цій графі протоколу, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розписується також і в тому, що їй відомо про розгляд справи у відповідному суді.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак, в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Зокрема, у рішенні Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року, визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, суддя, розглянувши справу за відсутністю ОСОБА_1 , обґрунтував та навів мотиви такого розгляду, з якими погоджується й апеляційний суд.

Разом з тим, слід зауважити, що апеляційним судом прийнято апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Сердюка О.О. до розгляду та надання можливості відстоювати позицію в суді апеляційної інстанції, чим фактично забезпечено право на справедливий судовий розгляд компетентним та незалежним судом. Будь-яких доказів відсутності вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ані ОСОБА_1 , ані його захисник суду апеляційної інстанції не надали.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вірно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Сердюка О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 30 травня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков