ПОСТАНОВА

іменем України

24.11.2025 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Щербина Почтовик І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення щодо: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 ,

-який притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП,

-за участю: особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

За змістом протоколу серія ВАД №867392 про адміністративне правопорушення, 24.10.2025 близько 14.50 години за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 110-а, гр. ОСОБА_1 здійснював продаж тютюнових виробів без відповідної ліцензії, що дозволяє провадження даної діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення.

На думку посадової особи, уповноваженої на складання протоколу, ОСОБА_1 вчинив правопорушення відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав надану суду заяву про закриття провадження у справі, у якій зазначив, що свою провину у вчиненому правопорушенні він не визнає, торгівлю тютюновими виробами не здійснював, а протокол про адміністративне правопорушення складений з відсутністю будь яких свідків події та закупка товару не проводилась.

Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, до суду надійшла справа, до якої долучені: протокол про адміністративне правопорушення; рапорт; протокол огляду від 24.10.2025, з якого вбачається, що проведено огляд за адресою: м.Дніпро, вул.Донецьке шосе, 110-а, де виявлено тютюнові вироби без марок акцизного податку, вказані тютюнові вироби були вилучені.

У той же час долучені поліцейським докази не містять даних про те, що ОСОБА_1 24.10.2025 за адресою: : м. Дніпро, вул.Донецьке шосе, 110-а, здійснював продаж тютюнових виробів, оскільки факт торгівлі тютюновими виробами не зафіксовано, свідків, які б придбавали тютюнові вироби саме у ОСОБА_1 , не встановлено та не опитано, закупка тютюнових виробів за вищевказаною адресою саме у ОСОБА_1 не здійснювалася.

Відповідно справа не містить доказів того, що за адресою: Дніпро, вул. Донецьке шосе, 110-а, саме ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з реалізації тютюнових виробів без відповідної ліцензії.

За таких обставин відомості,викладені в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.164 КУпАП, про те, що ОСОБА_1 здійснював реалізацію тютюнових виробів без відповідної ліцензії на даний вид діяльності, є припущенням, не підтвердженим жодними доказами.

У зв`язку із цим слід зазначити, що стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язано застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України», рішення від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Таких же висновків ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказуючи на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву».

Також слід зазначити, що частина 1 ст. 164 КУпАП встановлює відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Тому сам по собі факт вилучення тютюнових виробів, без фіксації факту продажу таких тютюнових виробів, тобто без фіксації факту провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню та без фіксації відсутності відповідної ліцензії на торгівельному місці, не може утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:1) про накладення адміністративного стягнення;2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;3) про закриття справи.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки його вину не доведено належними та допустимими доказами, «поза розумними сумнівом», приймаючи до уваги і те, що протокол про адміністративне правопорушення фактично обґрунтовано на припущеннях, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вилучені 24.10.2025 в ході огляду предмети повернути власнику.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: І.В. Щербина-Почтовик