Справа № 442/8876/25
Провадження №3/442/2447/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі головуючого судді Кучаковського Ю.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Працівниками Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області скеровано до суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП з підстав, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення Серія ВАД № 481308 від 15.11.2025, згідно якого 15.11.2025 близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, шарпав працівників поліції, поводив себе зухвало та нахабно.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вказав, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказав, що у нього виник словесний конфлікт із водієм автомобіля, який не пропустив його на пішохідному переході. Щодо водія він висловював обурення тим, що він його не пропустив на пішоходному переході, а не чіплявся до нього. Та коли він звернувся до працівників поліції, які їхали за водієм темного Opel, з проханням скласти на водія автомобіля протокол про адміністративне правопорушення, ті сказали водію Opel їхати, і що вони самі розберуться. Після його наполегливих вимог притягнути водія автомобіля, який його не пропустив на пішоходному переході, працівники поліції сказали, що він має поїхати з ними в відділення поліції, проти чого він не заперечував. Проте працівники поліції надягнули на нього кайданки і відвезли до відділку, де не давали йому безкоштовного адвоката та відмовляли у зустрічі з адвокатом, якого він хотів найняти. У відділку йому стало зле і він просив викликати швидку допомогу. Вказав, що швидку допомогу йому викликали безпосередньо перед тим як відпустили з відділення поліції.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу до таких висновків.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підтвердження вини особи суду мають бути надані докази, які підтверджують суб`єктивний та об`єктивний склад правопорушення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

За диспозицією статті 185 КУпАП передбачено відповідальність, у тому числі, у т.ч. за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відповідно Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів від 26.06.1992 № 8 ).

Слово непокора означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Системний аналіз норм указаного Кодексу дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальність лише за злісну непокору законній вимозі працівника міліції (Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст. 185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

З урахуванням того, що Верховний Суд України в узагальненні Практики розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) висловив позицію щодо того, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені, які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Суд звертає увагу на те, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Отже, коли провина особи не доведена належними доказами поза розумним сумнівом, то така особа не може бути піддана адміністративному стягненню.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Притягнення до адміністративної відповідальності обумовлює певні обмеження щодо особи, тому складання протоколу про адміністративне правопорушення має бути лише з обґрунтованих підстав.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях.

В матеріалах справи на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення наявний протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, копія протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, протокол про адміністративне затримання.

В даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Щодо рапорту, то слід відмітити, що поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення (позиція, викладена у постанові ВС КАС від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а).

Натомість ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не визнав, вказав, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вказав, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказав, що у нього виник словесний конфлікт із водієм автомобіля, який не пропустив його на пішохідному переході. Щодо водія він висловював обурення тим, що він його не пропустив на пішоходному переході, а не чіплявся до нього. Та коли він звернувся до працівників поліції, які їхали за водієм темного Opel, з проханням скласти на водія автомобіля протокол про адміністративне правопорушення, ті сказали водію Opel їхати, і що вони самі розберуться. Після його наполегливих вимог притягнути водія автомобіля, який його не пропустив на пішоходному переході, працівники поліції сказали, що він має поїхати з ними в відділення поліції, проти чого він не заперечував. Проте працівники поліції надягнули на нього кайданки і відвезли до відділку, де не давали йому безкоштовного адвоката та відмовляли у зустрічі з адвокатом, якого він хотів найняти. У відділку йому стало зле і він просив викликати швидку допомогу. Вказав, що швидку допомогу йому викликали безпосередньо перед тим як відпустили з відділення поліції.

Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності.

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.

За вказаних обставин судом установлено, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення Серія ВАД № 481308 від 15.11.2025 за ст. 185 КУпАП, не знайшли свого об`єктивного підтвердження належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Однак нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 185, 247, 268, 283, 284, 285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.С. Кучаковський