Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Стецюка О.В., потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Шевчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Шевчука Віктора Васильовича на постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді провадження у справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.,1, 2 ст.173-2 КУпАП.

Не погодившись із таким рішенням, представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Шевчук В.В. подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Вказує про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що події, які відбулись 18.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та її сестрою ОСОБА_2 є побутовим конфліктом через наявність у сторін стійких, довготривалих неприязних відносин та про наявність спору щодо порядку користування квартирою за цією адресою. Разом з тим зазначає, що навіть наявність такого спору не може давати право ОСОБА_1 вриватись до квартири, в якій проживає ОСОБА_2 з малолітнім сином та здійснювати психологічне і фізичне насильство у формі нецензурної лайки, криків, шарпаними та погроз останнім. Вважає, що будь-який цивільний спір між цими сторонами відсутній, а тому такі дії ОСОБА_1 свідчать про намір вчиняти домашнє насильство під приводом наявності спору про житло. Дії ОСОБА_1 у формі криків, нецензурної лайки та шарпаними і здійснення впливу на малолітнього сина потерпілої, який плакав і був наляканим діями ОСОБА_1 свідчать про наявність в її діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, тобто домашнього насильства.

Окрім того, апелянт зазначає, що судом не було допитано в якості свідка батька ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який був присутнім на місці події під час конфлікту і, який у своїх поясненнях підтвердив протиправну поведінку ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що матеріали справи містять належні докази про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова судді є необґрунтованою і незаконною.

Посилаючись на вищевикладене, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову судді та постановити нову, якою визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, призначивши їх стягнення в межах цих норм. Також просить викликати в судове засідання в якості свідків ОСОБА_3 та працівників поліції, які складали адміністративні матеріали і допити їх.

Перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справ про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі з приводу апеляційних доводів, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Стецюк О.В. висловив позицію про те, що в діях її довірительки відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП.

Водночас, апелянти в даній справі ОСОБА_2 та її представник адвокат Шевчук В.В. вважають, що суд неправомірно закрив провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Перевіряючи такі доводи апеляційний суд зазначає таке.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Складання протоколів про адміністративні правопорушення і, передбачені зокрема ст.173-2 КУпАП покладається на органи Національної поліції (ч.1 ст.255 КУпАП).

За положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №210272 від 18.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона 18.06.2025 року о 18:22 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , яке виразилось у формі образливо висловлювання, погроз, штовхань, шарпанини, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої. Такі її дії кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Окрім того, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №210273 від 18.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона 18.06.2025 року о 18:22 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , яке виразилось у формі образливо висловлювання, погроз, штовхань, шарпанини в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , внаслідок чого була або могла бути заподіяна шкода фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілого. Такі її дії кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП полягає в умисному, вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. При цьому, за ч.2 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за діяння, передбачене ч.1 цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного проступку характеризується наявністю вини у формі умислу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст.1 цього Закону передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 1 ст.256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Слід зазначити про те, що відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, що має доводитися в суді, а не судом. Формулюючи обвинувачення щодо особи, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, із протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №210272 від 18.06.2025, який складений щодо ОСОБА_1 , неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини. У ньому зазначено про те, що: «… внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої», що не є чітким і конкретним формулюванням суті правопорушення.

Вищевказане вказує про те, що у цьому протоколі фактично відсутні відомості про заподіяння будь-якої шкоди і, зокрема фізичному чи психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у тому розумінні, як викладено в протоколі про адміністративне правопорушення ВАВ №210272 від 18.06.2025.

А тому, в такому вигляді вказаний протокол не може бути належним і допустимим доказом у справі в розумінні ст.251 КУпАП, який ба міг бути покладений в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Окрім того, із протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №210273 від 18.06.2025, який складений щодо ОСОБА_1 , де її дії кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП, формулювання суті викладеного правопорушення, не відповідає диспозиції цієї норми закону.

Так, за ч.2 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Проте, у цьому протоколі суть правопорушення фактично викладена таким чином, що не дає можливості прийти до висновку про вчинення домашнього насильства щодо малолітньої чи неповнолітньої особи, оскільки у ньому зазначено про вчинення: «…домашнього насильства відносно своєї сестри ОСОБА_2 , яке виразилось у формі образливо висловлювання, погроз, штовхань, шарпанини в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , внаслідок чого була або могла бути заподіяна шкода фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілого».

Тому і цей протокол не може бути належним і допустимим доказом у справі в розумінні ст.251 КУпАП, що міг би бути покладений в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, спираючись на положення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд не приймає до уваги пояснення допитаного судом свідка ОСОБА_5 про обставини конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якого просив допитати апелянт, а також інші докази і, зокрема письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи в якості винуватості ОСОБА_1 .

За положеннями ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять доказів про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, а тому суддя місцевого суду цілком обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга в даній справі до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Шевчука Віктора Васильовича залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2025 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.,1, 2 ст.173-2 КУпАП, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк