ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1777/25

Провадження № 33/820/815/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Романової А.В.

захисника Трачука О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, 18.09.2025 року о 00:14 год. в м. Волочиськ по вул. Незалежності, 29а ОСОБА_1 виконуючи функції водіякеруючи транспортним засобом шляхом вчинення технічної дії для приведення в рух, керував електричним транспортним засобом VEVI потужністю НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора AlcotestDrager 6810. Результат огляду позитивний 1,36 проміле, що зафіксовано на технічні засоби відеозапису, а саме портативний відеореєстратор номер 5116, чим порушив п. 2.9.а ПДР.

Постановою судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, в зв?язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зазначає, що в судове засіданні викликався та був допитаний в якості свідка працівник поліції, який складав адміністративний протокол, однак свідчення цього працівника не можна взяти як доказ по справі, оскільки він не був приведений до присяги, текст присяги він не озвучував, про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів не попереджений, присягу не підписував.

Судом не встановлено яким саме пристроєм керував ОСОБА_1 (самокат чи електросамокат), оскільки, відповідно до наявних у справі доказів,а саме з відео можна побачити, що особа їде на пристрої, який схожий на самокат,на якому є освітлювальні вогні, але незрозуміло чи може це доказувати факт того, що ОСОБА_1 рухався на електросамокаті, оскільки він цей факт спростовує.

В протоколі про адміністративне правопорушення немає посилань на будь-які ознаки, які вказують на те, що це електросамокат, на його технічні характеристики за допомогою яких можна було стверджувати, що це саме електросамокат або інший пристрій, який приводиться в дію за допомогою акумулятора.

Посилання суду, що ОСОБА_1 було повідомлено, що це є електросамокат і він не заперечував, не вказує також на те, що ОСОБА_1 рухався на електросамокаті,

оскільки молода особа, яка вперше в нічний час зустрілася з працівниками поліції (пояснення ОСОБА_1 на суді), він взагалі мало що пам?ятає як все відбувалося, так як був сильно наляканий, тому навіть не знав чи можна щось заперечувати.

На підтвердження того, що це був саме електросамокат суд посилається на швидкість, з якою рухався транспортний засіб, проте можливо цей транспортний засіб на відео, яке надано працівниками поліції і рухався швидше як це розуміє будь-яка людина, яка проглядає відео, але необхідно відмітити, що дорога по якій рухається цей

транспортний засіб іде під нахилом, відповідно і швидкість повинна бути більшою як зазвичай, але ніхто не досліджував з якою швидкістю рухається простий самокат.

Разом з тим, електросамокатів з такою назвою «VEVI» взагалі не існує, а під час дослідження доказів не було встановлено, яким пристроєм керував ОСОБА_1 .

Під час перевірки на стан сп?яніння свідків, які могли засвідчити правильність проведення огляду та факт вживання спиртних напоїв не було, відповідно доказами які вказують на факт знаходження ОСОБА_1 , в стані сп?яніння повинно бути відео, проте відео, яке надано працівниками поліції як доказ, не підтверджує знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп?яніння.

Крім того, необхідно відмітити, що прилад яким проводилося обстеження DRAGER ALCOTEST 6810, не сертифікований в Україні, термін сертифікації закінчився 10 лютого 2015 року, а тому проведення дослідження не сертифікованим приладом не є доказом у справі, тому факт знаходження у стані сп?яніння не доведений належним чином.

В адміністративному протоколі вказано, що ОСОБА_1 «керував електричним транспортним засобом VEVI потужністю до 3 кВт в стані алкогольного сп?яніння».

Отже, враховуючи, що до суду не надали даних технічних характеристикцього транспортного засобу, а протокол, який судом визнаний належним та допустимим доказом, вказує що цей транспортний засіб до 3 кВт, відповідно на цей транспортний засіб, який є потужністю до 3 кВт не потрібне водійське посвідчення.

Суд, виносячи оскаржене рішення, безпідставно не посилаючись на докази, які були дослідженні та прийняти судом, вказує в судовому рішенні, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом потужністю понад 3 кВт, що суперечить протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги докази, які знаходяться в матеріалах судової справи та дослідженні в судому засіданні, судову практику вважає, що накладення стягнення у виді штрафу 17 000 грн. та позбавлення права керування транспортним засобом на строк один рік - є не обґрунтоване та таке, яке прийняте не базуючись на доказах по справі.

Позиції учасників судового провадження

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, поважних причин неявки не повідомив, що відповідно до вимог частини 6 статті 294 КУпАП, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисник Трачук О.Д. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Заслухавши позицію захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржує доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За правилами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що зміст оскаржуваної постанови судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідає вимогам, передбаченим статтями 283-284 КУпАП, справу суддею суду першої інстанції розглянуто повно та всебічно, відповідно до вимог статті 280 КУпАП.

Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується зокрема такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457179 від 18.09.2025 року (а/с 1), роздруківкою тесту № 417 приладу Alcotest 6810, результат тесту 1,36 проміле (а/с 2), актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а/с 3), оптичним дискоміз відеозаписом (а/с 4), довідкою, що ОСОБА_1 за статтею 130 КУпАП притягується вперше та має посвідчення водія (а/с 5).

Вважаю, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.

Згідно з апеляційною скаргою, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 18.09.2025 року не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Доводиапеляційної скарги, що судом не встановлено яким саме пристроєм керував ОСОБА_1 самокатом чи електросамокатом, вважаю безпідставними.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 виконував функції водія керуючи транспортним засобом шляхом вчинення технічної дії для приведення в рух, керував електричним транспортним засобом VEVI потужністю до 3 кВт, в стані алкогольного сп`яніння.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається рух ОСОБА_1 на самокаті, який був обладнаний спереду та ззаду освітлювальними вогнями. Після зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції було повідомлено останнього про те, що помітили його рух на електросамокаті. На відеозаписі також зафіксовано, що факт руху на електросамокаті ОСОБА_1 не заперечується. В ході спілкування ОСОБА_1 за допомогою телефону припиняє з`єднання із самокатом. Після повідомлення працівниками поліції ОСОБА_1 про те, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, що забороняє рух на електросамокаті та є протиправним діянням, ОСОБА_1 жодних заперечень про те, що пристрій, на якому він рухався, не є електросамокатом не висловлював.

Разом з тим, в суді першої інстанції ОСОБА_1 , свою провину не визнав та пояснив, що 18.09.2025 року близько 00:30 год. в м.Волочиськ йшов по вулиці Незалежності, на тротуарі він побачив самокат, який викотив на проїжджу частину та, відштовхнувшись ногою, почав рух. У цей момент його зупинили працівники поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що він погодився. Огляд показав, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Показання спеціального технічного засобу йому було озвучено, після чого складено адміністративні матеріали. Свою незгоду з результатами огляду не висловлював.

З наданих у суді першої інстанції пояснень працівника поліції вбачається, що інформацію про потужність самокату, яким керував ОСОБА_1 перевіряли в мережі «Інтернет». Водій керував електросамокатом «VEVI» з тих, що може орендувати будь-яка особа.

Щодо доводів, що електросамокатів з такою назвою «VEVI» взагалі не існує, то апеляційний суд звертає увагу, щоVEVI це сервіс міського прокату (шерінгу) електричних самокатів, що працює через мобільний додаток VEVI Scooters. Сервіс VEVI використовує електросамокати, які розблоковуються через мобільний застосунок шляхом сканування QR-коду або введення коду самоката. Конкретна модель самоката не вказана, але для користування потрібно мати встановлений застосунок, сканувати QR-код, оплатити поїздку, а потім відштовхнутися та натиснути важіль газу праворуч на кермі. Вказана інформація доступна у мережі інтернет, в тому числі і використання саме електросамокатів.

Таким чином, вважаю доведеним, що ОСОБА_1 керував саме електросамокатом.

В апеляційній скарзі, серед іншого ОСОБА_1 зазначає, що в суді першої інстанції був викликаний та допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції, однак свідчення цього працівника не можна взяти як доказ по справі, але такі доводи ОСОБА_1 до уваги не беруть, оскільки вимога приведення свідків до присяги чинними положеннями КУпАП не передбачена, вказана особа допитувалась безпосередньо у судовому засіданні у присутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Трачука В.М., а тому сторона захисту мала процесуальну можливість ставити свідку запитання, а отже сумнівів щодо добровільності та правдивості показів свідка не було у місцевого суду, відсутні такі сумніви й у суду апеляційної інстанції.

Крім того, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а не лише на основі свідчень працівника поліції, який підтвердив ті обставини, які зафіксовані на відеозаписі та викладені у протоколі, а щодо електросамокатів, які можна взяти в оренду на улицях міста, ця інформація міститься у мережі інтернет та доступна для кожного споживача.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він є молодою особою, яка вперше у нічний час зустрілася з працівниками поліції, а тому сильно налякався і не міг нічого заперечувати апеляційний суд відхиляє та розцінює як обрану тактику захисту.

Відеозаписами зафіксовані реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити дійсні обставини справи, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП визначає відповідальність за керування транспортнимизасобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, відповідальність за ч.1 ст.130КУпАП настає за керування транспортним засобом, а не механічним транспортним засобом.

Законом України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24 лютого 2023 року № 2956-IX (із змінами, внесеними згідно із Законом №3220-IX від 30 червня 2023) передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них (ст.2). У статті 1 згаданого Закону, серед інших понять визначено, що: 1) легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину; 2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Отже, цим нормативно-правовим актом визначено, що легкі електричні транспортні засоби є транспортними засобами і вони поділяються на дві категорії:

1) легкий персональний електричний транспортний засіб: має від одного колеса, електродвигун потужністю до 1000 Вт і розвиває максимальну швидкість до 25 км/год. (до цієї категорії підпадають всі прокатні самокати);

2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб: має від двох коліс та може їхати зі швидкістю 10-50 км/год. (пристрої, які їдуть зі швидкістю понад 50 км/год не підпадають в ці категорії й розглядатимуться як мотоцикли).

Аналогічні поняття легких електричних транспортних засобів визначені і у ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» , в редакції Закону №3492-ІV від 23 лютого 2006 зі змінами.

Відтак, з набуттям чинності Законом України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24 лютого 2023 року № 2956-IX (із змінами внесеними згідно із Законом №3220-IX від 30 червня 2023), керування легким електричним транспортним засобом (елетросамокатом) в стані алкогольного сп`яніння тягне відповідальність встановлену ст.130 КУпАП.

Поняття «транспортний засіб», яке визначене у п.1.10 Правил дорожнього руху України (затверджені Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами), не суперечить поняттям, визначеним у Законі України від 24 лютого 2023 року № 2956-IX (із змінами, внесеними згідно із Законом №3220-IX від 30 червня 2023 року).

Правилами дорожнього руху розмежовано поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» (п.1.10 ПДР).

Згідно з ПДР «транспортний засіб» - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; «механічний транспортний засіб» - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Останній термін поширюється на трактори, самохідні машини та механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

З урахуванням того, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування будь-яким «транспортним засобом», а не тільки «механічним транспортним засобом», ОСОБА_1 у даному випадку, підлягає притягненню до відповідальності за статтею 130 КУпАП.

При цьому чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише в разі присвоєння пристрою номерного знаку чи за наявності посвідчення водія в особи, яка ним керує.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про правотворчу діяльність», закони України (в т.ч. Закон № 2956-IX від 24 лютого 2023 року із змінами) в ієрархії нормативних актів мають вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України (в т.ч. ПДР), а тому при визначенні поняття «транспортний засіб» у даному випадку необхідно враховувати вимоги Закону України від 24 лютого 2023 року № 2956-IX (із змінами, внесеними згідно із Законом №3220-IX від 30 червня 2023 року).

У даному випадку не береться до уваги поняття «транспортного засобу», яке визначене у примітці до ст.121 КУпАП, оскільки у цій нормі чітко визначено перелік правопорушень, яких стосується таке поняття (121-126, 127-1-128-1, частинах першій і другій ст.129, ст.ст.132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 КУпАП) і серед цих правопорушень відсутня ст.130 КУпАП.

В цьому контексті апеляційний суд також приймає до уваги висновки, викладені у постанові ККС ВС від 15.03.2023 у справі №127/5920/22 (провадження №61-10553св22), за якими використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

З урахуванням зазначеного висновку ВС, доводи апеляційної скарги, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в протоколі не зазначено відповідної марки та моделі самокату, не надано технічних характеристик самокату, не визначено який тип двигуна і яким способом він приводився в рух, не заслуговують на увагу, оскільки технічні характеристики електросамокату не мають значення та не впливають на кваліфікацію дій за статтею 130 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 «керував електричним транспортним засобом VEVI потужністю до 3 кВт в стані алкогольного сп?яніння», а у постанові суду першої інстанції зазначено, що про керування електричним транспортним засобом потужністю 3 кВт, не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 , не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а є опискою, яка може бути виправлена суддею.

Слід звернути увагу, що частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою в стані сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Отже, суб`єктом вказаного правопорушення є, зокрема, особа, яка керує транспортним засобом. При цьому, вказана норма закону передбачає відповідальність осіб, які керують всіма транспортними засобами, а не лише механічними транспортними засобами та не розділяє транспортні засоби на механічні, електричні чи будь-які інші.

З урахуванням того, що Законом України «Про дорожній рух» передбачений обов`язок водіїв транспортних засобів, до категорії яких також відноситься електросамокат, не допускати випадків керування транспортним засобом у стані сп`яніння, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що на таких водіїв також розповсюджується обов`язок, передбачений п.2.5 ПДР України щодо проходження на вимогу поліцейського медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також п. 2.9а щодо заборони керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, навіть з урахуванням того, що такий обов`язок закріплений в розділі ІІ ПДР України, який регулює права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги, що для керування ектросамокатом не потрібне посвідчення водія, тому не може бути накладено стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові ККС Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23), об`єднана палата звернула увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши в передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання ДТП в такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення. У цій постанові об`єднана палата сформулювала висновок щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК: особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, Суд поширює і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 30 КУпАП, позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП накладається у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1.10. ПДР, затверджених ПКМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Разом з тим, згідно статті 1 п. v) Вімденськоїконвемнції про доромжнійрумх від 08.11.1968, яка ратифікована Україною 25.04.1974, з поправками від 28.09.2004, «термін "водій" ("погонич") означає всяку особу, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.д. (включаючи велосипеди) або яка веде по дорогам скот, стада, упряжних, в`ючних або верхових тварин».

Стаття 54 ЗУ Про дорожній рух від 30 червня 1993 року№ 3353-XII передбачає, що якщо міжнародною угодою України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у законодавстві України про дорожній рух, то застосовуються правила міжнародної угоди.

З урахуванням зазначених вимог закону, а також практики Верховного Суду, апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку до ОСОБА_1 необхідно застосувати стягнення, як до водія транспортного засобу.

Суддя за результатами розгляду цієї справи, застосовував до правопорушника стягнення в межах санкції частини 1статті 130 КУпАП- у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції, вважає його правильним, а відповідні доводи сторони захисту щодо можливості застосувати до ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.

Також в апеляційній скарзі, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності зазначається, що огляд проведений за допомогою технічного приладу «DragerAlcotest 6810», який не сертифікований в Україні, термін сертифікації закінчився 10 лютого 2015 року, а тому проведення дослідження не сертифікованим приладом не є доказом у справі. Однак такі доводи ОСОБА_1 є не обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 та п.3 розділу І та розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735(надалі Інструкція № 1452/735), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби). Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З долученого до матеріалів справи чек-тесту технічного приладу DragerAlcotest 6810, вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння 18.09.2025 за допомогою спеціального технічного засобу «DragerAlcotest 6810», останнє калібрування якого було проведено 12 серпня 2025 року (а/с 2).

Законом України «Про метрологію, метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016, передбачено, що засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається. Згідно сертифіката затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 01.09.2014 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки - Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії DragerSafety AG &Co. KGaA Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.

Оскільки останнє калібрування спеціального технічного засобу «DragerAlcotest 6810» було проведено 12 cерпня 2025 року, наступна обов`язкова повірка (калібрування) повинна бути 12 серпня 2026 року, а тому на момент проведення огляду 18 вересня 2025 року ОСОБА_1 на стан сп`яніння, газоаналізатор «DragerAlcotest 6810» відповідав пред`явленим до нього вимогам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що огляд на стан сп`яніння було проведено не сертифікованим, а тому не є доказом у справі є неспроможними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння 18.09.2025 о 00.24 год. (а/с 2), результат був озвучений ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписом, він погодився з рель татом, тому його доводи про відсутність доказів на підтвердження стану сп`яніння, також є неспроможними.

На підставі викладених вище обставин, вважаю, що доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на встановлене, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Сукупність зібраних та досліджених доказів за своїм змістом та якістю дозволяють суду констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, доходжу висновку про відмову у задоволенні апеляційної скаргиособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки відсутні підстави для скасування постанови судді та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, апеляційні доводи є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя