Провадження № 3/161/5920/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 26 листопада 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в особі судді Філюк Т.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1

- за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області знаходяться матеріали справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яке відбулось 05 вересня 2025 року, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 662146 від 05 вересня 2025 року.

ОСОБА_1 на виклик до суду не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Також, постановою від 09 жовтня 2025 року щодо останнього застосовувалися примусові приводи, які залишилися без виконання.

Вжиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Оскільки ОСОБА_1 було відомо про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також про те, що питання про притягнення його до адміністративної відповідальності буде розглядатись судом, однак він не виявив бажання взяти участь в судовому засіданні, вважаю можливим здійснити розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під час розгляду справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV).

Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Вищевказана норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності.

Таким чином, вина особи, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається за закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, що прямо вказано в п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення мало місце 05 вересня 2025 року, то на час розгляду справи в суді сплинув строк, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП, а тому суд фактично позбавлений можливості вчасно притягнути порушника до адміністративної відповідальності і накласти на нього адміністративне стягнення в межах вищевказаних строків, в зв`язку з чим провадження в цій справі слід закрити у відповідності до вимог, передбачених ч.1 п.7 ст.247 КУпАП.

Приймаючи таке рішення, суд враховує і ту обставину, що у відповідності до вимог, передбачених ст.268 КУпАП, по суті розгляд справ такої категорії, без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є неможливим.

Керуючись ст.ст.283; 284 КУпАП та на підставі ч.2 ст.38; ч.1 п.7 ст.247 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити на підставі ч.1 п.7 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк