Справа №461/9297/25
Провадження №3/461/3262/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участі представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Кусого А.В., розглядаючи матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області, місце роботи: 79013, м. Львів, вул. Грабовського, 11, оф. 104,

за ч. 5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу ВН №11/25 від 04.11.2025 року:

«На адресу приватного виконавця м. Львова ОСОБА_1 10.09.2024 та 11.09.2025 р. (електронним та поштовим відправленням) адвокатом Кашпрук О.В. направлено адвокатський запит у відповідності до ст. 20, 24, 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з вимогою надати на адресу адвоката вичерпну відповідь по суті поставлених питань стосовно ОСОБА_2 .

На даний час інформації по суті адвокатського запиту адвокатом так і не отримано. У листі-відповіді на ім`я адвоката №74441 від 16.09.2025 року адвоката не було повідомлено про продовження строку розгляду запиту, про необхідність компенсувати витрати на копіювання документів та причини ненадання відповіді по суті запиту.

Такі дії ОСОБА_1 , є порушенням ч. 5 ст. 212-3 КУпАП (порушення права на інформацію) у частині, що стосується порушення права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у формі ненадання відповіді на адвокатський запит по суті, що передбачає адміністративну відповідальність».

Представник ОСОБА_1 адвокат Кусий А.В. в судовому засіданні заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Зокрема, адвокат вказав, що ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить обов`язку приватного виконавця надавати відповідь на адвокатський запит, інформація виконавчого провадження є інформацією з обмеженим доступом, а Законом України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний порядок доступу сторін до виконавчого провадження, та, згідно відповіді №14510923, Марчак Алла Олександрівна має наявний електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Усі документи з АСВП до електронного кабінету ЄСІТС та усі постанови доставлено ОСОБА_2 . Відтак, просить, провадження у справі про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення. З цього приводу захисник подав письмові пояснення.

Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмові пояснення, згідно яких просить проводити слухання справи за її відсутності. Крім того, згідно наведених пояснень зазначає, що з лютого 2024 у справі № 127/1745/24 вона представляє інтереси відповідачки/позивачки ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.02.2024. Верховним Судом розглядається касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/1745/24 від 03.03.2024. З 28.05.2025 виконавчий лист у справі №127/1745/24 перебуває на виконанні у приватного виконавця Білецького І.М. Постанова про опис та арешт майна від 26.08.2025 з АСВП є відмінною від постанови про опис та арешт майна від 26.08.2025, отриманої боржницею ОСОБА_2 у паперовій формі. 10.09.2025 нею направлено на електронну пошту приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. запит №63/25 від 10.09.2025 в інтересах клієнта ОСОБА_2 . До адвокатського запиту долучено: ордер серії АВ №1230978, завірену копію свідоцтва №765 від 24.10.2012. 16.09.2025 на її електронну адресу надійшла сканкопія листа №74441 від 16.09.2025 за підписом приватного виконавця Білецького І.М., який не підписаний електронним підписом. Зазначає, що у адвокатському запиті містилось 13 запитань та 7 підпитань щодо надання інформації та копій документів, натомість у листі №74441 від 16.09.2025 не надано відповіді на жодне із запитань запиту адвоката, до листа не надано жодної копії запитуваних документів, не повідомлено про продовження строку розгляду запиту та необхідності компенсувати витрати на ксерокопіювання запитуваних документів, не повідомлено про причини ненадання запитуваної інформації та копій документів.

Відтак, просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи учасників провадження, враховую наступне.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту. У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суду надано наступні досліджені в ході судового розгляду докази (матеріали):

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВН №11/25 від 04.11.2025, який містить формулювання суті вчиненого правопорушення, а також дані про ОСОБА_1 ;

- заява ОСОБА_3 до голови Ради адвокатів Вінницької області щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення;

- копія адвокатського запиту №63/25 від 10.09.2025 з додатками, копією ордера, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №765;

- відповідь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. №74441 від 16.09.2025;

- повідомлення щодо ненадання відповіді на запит адвоката № 65вих.-1-63/25 від 16.09.2025;

- виклики ОСОБА_1 для розгляду питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення;

- поясненнями приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. вих. №80459 від 03.10.2025 адресовані Раді адвокатів Вінницької області, з копією постанови суду від 08.12.2023 року;

- заява адвоката Кашпрук О.В. від 27.10.2025 про оформлення та подання протоколу про адміністративне правопорушення;

Крім того, до протоколу долучено матеріали щодо скерування його другого примірнику ОСОБА_1 .

Зі змісту наведених документів вбачається, що такі засвідчують факт звернення адвоката до зазначеного приватного виконавця з адвокатським запитом, а також містять відповідь на даний запит та вимогу щодо ненадання відповіді. Крім того, наведені документи засвідчують порядок провадження у справі, зокрема підстави для складання протоколу, сам протокол та пояснення і заяви учасників провадження.

З наданих суду пояснень від учасників провадження встановлено, що фактичні обставини справи, в тому числі зміст запиту та відповіді на нього, ніким не оспорюється. Фактично розбіжності у доводах учасників провадження стосуються інтерпретації дій приватного виконавця ОСОБА_1 в контексті наявності чи відсутності у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи питання наявності у діях особи складу інкримінованого правопорушення, виходжу з наступних доводів та мотивів.

Суд виходить з того, що він не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає об`єктивності при вирішені питання про тягар доказування у такій категорії справ.

Як наведено вище, факт вчинення правопорушення повинен бути доведений та перевірений за допомогою протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколів про вилучення речей і документів, а також інших документів.

Складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів.

Судом встановлено, що адвокатом Кашпрук О.В. на адресу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., скеровано адвокатський запит №63/25 від 10.09.2025 року про надання інформації, який було скеровано 10.09.2025 на електронну адресу останнього.

16.09.2025 адвокатом Кашпрук О.В. отримано відповідь №74441 від 16.09.2025 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., відповідно до якої останній повідомив, що всі документи скеровувались клієнтові адвоката Кашпрук О.В. відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», який регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) сторін виконавчого провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході виконавчого провадження.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. з посиланням на норми ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, повідомлено адвоката Кашпрук О.В. про порядок ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ця ж інформація також була подана Раді адвокатів Вінницької області.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», до професійної таємниці належить інформація, що стала відома державному виконавцю, приватному виконавцю, помічнику приватного виконавця у зв`язку із здійсненням професійної діяльності. Обов`язок зберігати професійну таємницю поширюється на особу і після її звільнення з посади державного виконавця чи припинення діяльності приватного виконавця, помічника приватного виконавця. Державний виконавець, приватний виконавець можуть надавати іншим особам інформацію, що містить професійну таємницю, виключно у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Виходячи з вище викладеного, оскільки в переліку суб`єктів, яким може бути скерований адвокатський запит на підставі ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відсутній такий суб`єкт як фізична особа - суб`єкт незалежної професійної діяльності, то письмове звернення адвоката до приватного виконавця не є адвокатським запитом, а не надання відповіді на таке письмове звернення не передбачає відповідальності, яка настає у разі порушення вимог ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Окрім цього, суд відзначає, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження наступні пояснення потерпілої - адвоката Кашпрук О.В.

Так, ОСОБА_3 вказує, що постанова про опис та арешт майна від 26.08.2025 з АСВП є відмінною від постанови про опис та арешт майна від 26.08.2025, отриманої боржницею ОСОБА_2 у паперовій формі, однак належних доказів на підтвердження даних фактів суду не надано. Водночас, дане твердження підтверджує ознайомлення її довірительки ОСОБА_2 з матеріалами виконавчого провадження.

Постановою Пленуму Верховного Суду №10 від 29.09.2016р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», в п. 4.1. Співвідношення норм Закону № 2939-VI та інших законів, зокрема, процесуальних зазначено: Процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, процесуальний кодекс України Цивільний ) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) сторін виконавчого провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході виконавчого провадження.

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження», сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Відповідно ст. 19. Закону України «Про виконавче провадження», зокрема п. 1, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до п.11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження можуть знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у відповідному органі державної виконавчої служби , офісі приватного виконавця у спеціально визначений для прийому громадян час і в тому обсязі, в якому вони бажають, за усним клопотанням до виконавця. Сторони виконавчого провадження (їх представники) або прокурор як учасник виконавчого провадження за бажанням можуть ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в інший час. Виконавче провадження надається їм для ознайомлення на підставі письмової заяви, в якій зазначаються бажана дата та час ознайомлення. Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження здійснюється у присутності виконавця або помічника приватного виконавця, про що у виконавчому провадженні робиться відмітка із зазначенням дати ознайомлення та підпису особи, яка ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження. Сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право робити копії (фотокопії) з документів виконавчого провадження та виписки з них. Вилучення з матеріалів виконавчого провадження будь-яких документів не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України № 1404-VІІІ, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 4 частини 9 статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Нормою частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VІІІ (в редакції Закону України від 29.06.2023 № 3200-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", який набрав чинності з 18.10.2023), закріплено, що документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

На виконання зазначеного закону Міністерство юстиції України наказом від 16.10.2023 № 3642/5 (набрав чинності з 30.11.2023) доповнило Інструкцію № 512/5 новим розділом ХХ (Особливості надсилання документів виконавчого провадження в електронній формі до електронного кабінету ЄСІТС), відповідно до пунктів 1, 3 якого документи виконавчого провадження сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження, які мають електронні кабінети в ЄСІТС, надсилаються виключно в електронній формі до їх електронних кабінетів у порядку, визначеному розділом XVI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. За виконавчими провадженнями, за якими виконавчий документ пред`явлений до примусового виконання у паперовій формі, документи виконавчого провадження, які відповідно до Закону надсилаються з оригіналом виконавчого документа, надсилаються відповідному адресату в порядку, встановленому частиною 1 статті 28 Закону. У день винесення відповідного документа виконавчого провадження виконавець перевіряє в ЄСІТС наявність електронного кабінету в таких осіб. У разі відсутності у сторін або інших учасників виконавчого провадження, яким необхідно надіслати документи виконавчого провадження, зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС документи виконавчого провадження надсилаються в інший спосіб, визначений статтею 28 Закону.

Виходячи з системного аналізу змісту положень частин 1, 2 статті 28, частини 5 статті 57 Закону України № 1404-VІІІ (в редакції, чинній з 18.10.2023) та пункту 1 Інструкції № 512/5 (в редакції, чинній з 30.11.2023 та введеній в дію з 15.05.2024), суд дійшов висновку, що, починаючи з 15.05.2024, усі документи виконавчого провадження, яке відкрито після цієї дати, учасникам виконавчого провадження, які мають електронні кабінети в ЄСІТС, надсилаються виключно в електронній формі до їх електронних кабінетів, окрім випадків, передбачених абзацом 3 пункту 1 та пунктом 3 Інструкції № 512/5 для надсилання документів виконавчого провадження поштою: 1) за виконавчими провадженнями, за якими виконавчий документ пред`явлений до примусового виконання у паперовій формі, однак, лише тоді, коли разом з документами виконавчого провадження відповідному адресату (тобто стягувачу) надсилається оригінал виконавчого документа; 2) у разі відсутності у сторін або інших учасників виконавчого провадження зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС. Адже з 15.05.2024 введено в дію нормативні акти, які детально врегульовують порядок перевірки наявності або відсутності електронного кабінету в ЄСІТС та надсилання документів виконавчого провадження до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Схожий за змістом висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2025 у справі № 910/6186/23.

Слід також відзначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 серпня 2022 року у справі № 520/13981/21, виснувала, що сам собою адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, визначеним Законом № 2939-VI, а більш широкому колу суб`єктів. До того ж запитувана в адвокатському запиті інформація, необхідна адвокатові для надання правової допомоги клієнтові, не обов`язково має бути публічною. Водночас такий запит може стосуватися й надання публічної інформації. У такому разі адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону № 5076-VI, зобов`язаний послатися як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, й на відповідні статті Закону № 2939-VI, а також дотримати вимог останнього, звернувши увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації.

У свою чергу, 7 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 817/1432/15 виснував, що системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновків, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Крім того, 24 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/510/18 зазначила, що нормами статті 9 Закону України № 2939-VI визначено коло інформації, яка відноситься до службової, та сукупність ознак, які дозволяють кваліфікувати таку інформацію як службову. Така інформація, зокрема: 1) має міститися в документах суб`єктів владних повноважень, якщо вони пов`язані з: а) розробкою напряму діяльності установи; б) здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади; в) процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Ознайомлення ОСОБА_2 з документами виконавчого провадження підтверджується наданими суду повідомленнями про доставку документів з АСВП електронного кабінету ЄСІТС №8463763, №8463772, №8463965, №8464679, №8481988, №8568980, №8569223, №8569264, №8638289, №8753610, №8777732, №8792901, №8867086, №8884667, №8938719 та відповіддю про наявність у ОСОБА_2 зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення мають каральний і стримуючий характер.

Таким чином, адміністративне правопорушення інкриміноване ОСОБА_1 може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (у даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (у даному випадку на особах уповноважених складати протокол та збирати відповідні докази), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку особи, яка склала протокол та скерувала його на розгляд до суду) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку особи, яка склала протокол та скерувала його на розгляд до суду), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, оскільки судом встановлено, що у справі відсутні належні, достатні, достовірні та допустимі докази, які б самі по собі або у своїй сукупності доводили поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП,

постановив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.