Справа № 161/9549/25 Провадження №33/802/804/25 Головуючий у 1 інстанції:Олексюк А. В.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу захисника Любчича В.С. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, на підставі ст.36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Захисник Любчич В.С. в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що відсутні докази отримання ОСОБА_1 повістки. 28.09.2025 на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення про притягнення його до адміністративної відповідальності та позбавлено права керувати транспортними засобами. 20.10.2025 було укладено договір про надання правничої допомоги №97.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання апелянта задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Захисник у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження просить поновити цей строк, мотивуючи тим, що відсутні докази отримання ОСОБА_1 повістки. 28.09.2025 на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення про притягнення його до адміністративної відповідальності та позбавлено права керувати транспортними засобами. 20.10.2025 було укладено договір про надання правничої допомоги №97.

Проте, зазначені доводи апелянта повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.

03 червня 2025 року під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.16).

В оскаржуваному рішенні місцевим судом вказано, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання (а.с.16).

В цій справі відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 13 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 захисник подав до місцевого суду лише 31 жовтня 2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції на апеляційній скарзі, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 13 червня 2025 року.

Таким чином захисник більш як на 4 місяці пропустив строк апеляційного оскарження, передбачений вимогами ч.2 ст.294 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що відсутні докази отримання ОСОБА_1 повістки. 28.09.2025 на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення про притягнення його до адміністративної відповідальності та позбавлено права керувати транспортними засобами. 20.10.2025 було укладено договір про надання правничої допомоги №97, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження так як вони суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно яких постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, а не з дня отримання.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS від 20.05.2025 (а.с.15).

Жодних клопотань про відкладення судового розгляду від нього на адресу суду не надходило.

Тому відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня проголошення судового рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що захисник уклав договір про надання правничої дороги з ОСОБА_1 20.10.2025 (а.с.23), а про існування постанови стороні захисту було відомо ще 28.09.2025, про що зазначає сам захисник.

З матеріалами справи захисник ознайомився 23 жовтня 2025 року (а.с.22).

Однак, апеляційну скаргу захисник подав лише 31 жовтня 2025 року, тобто після спливу 10-денного строку на апеляційне оскарження, після укладення договору про надання правничої допомоги.

Також стороні захисту було відомо про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ще 28.09.2025.

Будь-яких інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 клопотання апелянта не містить.

З урахуванням матеріалів справи, вищенаведеної сукупності обставин та положень ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються вищезазначеними матеріалами справи, у зв`язку з чим клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання захисника Любчича В.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 та повернути апеляційну скаргу особі, які її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника Любчича В.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, які її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов