Єдиний унікальний номер судової справи: 487/6997/25
Номер провадження: 33/812/501/25 Головуючий у місцевому суді: Цуркан Р.С.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Коростієнко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 449079 від 10 вересня 2025 року, водій ОСОБА_1 10 вересня 2025 року о 03 год 40 хв керував транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, проспект Центральний, 28 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6810. Результат 3,51 ‰ (тест №778). Своїм діями, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом водія відсторонено.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

He погоджуючись із зазначеною постановою суду, 10 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що від проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння у найближчому медичному закладі він не відмовлявся.

Вважає, що оскільки з протоколу не зрозуміло, який саме огляд він має пройти на вимоги поліцейського (на стан наркотичного чи алкогольного сп?яніння) та у який саме спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому медичному закладі), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погодитись чи відмовитись).

Звертає увагу на те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп?яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом його вини.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Також звертає увагу на те, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, вважає, що справа підсудна Братському районному суду Миколаївської області, оскільки місцем його реєстрації є: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Братське.

Разом з тим, наголошує на тому, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки жодної судової повістки про судовий розгляд не отримував.

Також, до апеляційної скарги долучено копію посвідчення учасника бойових дій.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України ( ст. 246 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП).

Відповідно до ч.1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду.

З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується в повному обсязі з огляду на таке.

За положеннями пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2, 3, 6, 7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 449079 від 10 вересня 2025 року, водій ОСОБА_1 , 10 вересня 2025 року о 03 год 40 хв керував транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, проспект Центральний, 28 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6810. Результат 3,51 ‰ (тест №778). Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення ним вимог п.2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).

Також, в матеріалах справи міститься чек щодо тестування на алкоголь, проведеного на місці зупинки працівниками поліції за допомогою приладу Alcotest 6810, тест № 778, результат 3,51‰ (а.с.1).

За результатами проведення на місці зупинки працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції складено Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведено у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Результатом огляду є позитивна проба, показник 3,51‰. ОСОБА_1 від підпису в Акті відмовився (а.с.6).

Також в матеріалах справи міститься направлення до медичного закладу на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.8).

Факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у відповідності до вимог діючого законодавства підтверджено відеозаписами, здійсненими на автомобільний відео реєстратор та боді камеру № 470717 (а.с.9).

Так, з відеозапису з відеореєстратора, що міститься на диску вбачається, що на зустріч поліцейському автомобілю рухається транспортний засіб BMW, номерний знак НОМЕР_1 . Працівниками поліції за допомогою спеціальних сигналів та методом блокування був зупинений вказаний автомобіль. Підійшовши до водія, поліцейський повідомив його про порушення ним ПДР України, оскільки той рухався по зустрічній смузі для руху. В подальшому особу водія було встановлено як ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм, поліцейський виявив у нього наявність ознак алкогольного сп?яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з чим, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки або у медичному закладі. Водій погодився пройти огляд на місці зупинки. Результат огляду склав 3,51 ‰. Водій не висловлював не згоду з результатом огляду. Крім цього, на пропозицію працівників поліції проїхати до медичного закладу з метою проходження медичного огляду, водій не погодився та водію було повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також працівник поліції роз`яснив водію його права та обов`язки передбачені ст. 68 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після чого відносно водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення від підпису в якому водій категорично відмовився. Також, водію було повідомлено про те, що його відсторонено від подальшого керування транспортним засобом, у зв`язку з чим, було запропоновано знайти тверезого водія для передачі транспортного засобу.

Апеляційний суд враховує, що обставини фабули адміністративного правопорушення, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та норма інкримінованого ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відомості, які містяться на відеозаписі свідчать про дотримання працівником поліції в повному обсязі Інструкції № №1452/735 під час проведення огляду та вимог ст.266 КУпАП.

Цей відеозапис є одним із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, на якому зафіксована подія правопорушення, який суд оцінює в сукупності з іншими долученими до протоколу доказами, які досліджені судом, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказані докази свідчать, про те що водій ОСОБА_1 10 вересня 2025 року о 03 год 40 хв керував транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, проспект Центральний, 28 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння.

Отже, суддя першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

При накладенні стягнення на водія, визначенні його виду та розміру, суддею місцевого суду дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені статтею 33 КУпАП.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що з протоколу не зрозуміло, який саме огляд він має пройти на вимоги поліцейського (на стан наркотичного чи алкогольного сп?яніння) та у який саме спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому медичному закладі), на увагу суду не заслуговують з огляду на їх безпідставність.

При цьому, в протоколі чітко зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння було проведено із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6810.

Також, не є слушним твердження ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння, оскільки таке направлення міститься в матеріалах справи (а.с.8).

Крім цього, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з твердженням ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього є недопустимим доказом його вини, з огляду на таке.

Так, за змістом статей 251, 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Тобто протокол про адміністративне правопорушення за своєю природою є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, який оцінюється судом разом з іншими по справі доказами.

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 449079 від 10 вересня 2025 року, складений відносно ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі необхідні реквізити, а тому є належним та допустимим доказом, який оцінюється судом разом із іншими по справі доказами.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти Російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Разом з тим, зазначені в протоколі ЕПР 1 № 449079 від 10 вересня 2025 року обставини підтверджуються іншими дослідженими доказами у справі.

Не заслуговують на увагу суду також аргументи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності.

Так, на переконання ОСОБА_1 , дана справа підсудна Братському районному суду Миколаївської області, оскільки місцем його реєстрації є: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Братське.

Між тим, судом першої інстанції дану справу розглянуто з дотриманням вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП.

Так, відповідно до ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 449079 від 10 вересня 2025 року, водій ОСОБА_1 10 вересня 2025 року о 03 год 40 хв керував транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, проспект Центральний, 28 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння.

Отже, місцем вчинення адміністративного правопорушення є м. Миколаїв, проспект Центральний, 28, що належить до територіальної юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва.

За такого, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції підсудності під час розгляду справи, а відтак відсутні підстави для скасування постанови з цього приводу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки жодної судової повістки про судовий розгляд не отримував, суд до уваги не бере, оскільки вказане спростовується матеріали справи.

Зокрема, згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судову повістку на 31 жовтня 2025 року отримав завчасно - 04 жовтня 2025року (а.с.16).

Не заслуговують на увагу суду також доводи апеляційної скарги, про те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп?яніння, з огляду на таке.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до положень пункту 2 розділу І Інструкції №1452/73 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції №1452/73 є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції №1452/73 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі -спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції №1452/73, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічні положенням викладені в пунктах 3, 4, 6 Порядку №1103.

Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп?яніння з його згоди був проведений на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6810. Результат огляду склав 3,51 ‰.

Відеозаписом підтверджено, що водій не висловлював не згоду з результатом огляду. Крім цього, на пропозицію працівників поліції проїхати до медичного закладу з метою проходження медичного огляду, водій не погодився. Після чого, водію було повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучено копію посвідчення учасника бойових дій.

Апеляційний суд з повагою ставиться до того факту, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, однак це не надає йому імунітету від відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Санкція частини 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення наступних адміністративних стягнень: штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто при обранні адміністративного стягнення застосування позбавлення спеціального права - права керування транспортним засобом поряд зі штрафом при притягненні водія до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обов`язковим та безальтернативним.

За такого, суд першої інстанції, застосувавши до ОСОБА_1 такий вид стягнення як штраф в розмірі у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, діяв в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Слід взяти до уваги, що відповідно до статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Тому при обранні адміністративного стягнення за правопорушення, визначене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не передбачено врахування пом`якшувальних обставин.

Згідно довідки УПП в Миколаївській області від 10 вересня 2025 року ОСОБА_1 отримував 24 квітня 2024 року посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_2 (а.с.10).

За такого, обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

За такого, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові та були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко