Справа № 464/3972/25 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н. І.
Провадження № 33/811/1716/25 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г. у місті Львові, з участю ОСОБА_1 , захисника Галича П.О., представника потерпілої Гнідець О.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Галича П.О. на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 22.10.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 03.06.2025 року приблизно о 12:30 на АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, що проявилися у нецензурній лайці, образах відносно неї, внаслідок чого могла бути завдана шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

На дану постанову захисник Галич П.О. апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції справа розглянута не повно та необ`єктивно, зокрема судом не врахованого того, що докази наявні в матеріалах справи слід визнати неналежними та недопустимими доказами, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, в якому належним чином не викладено суті обвинувачення та зазначено, що шкода не заподіяна, а могла бути заподіяна, тобто таке ґрунтується на припущеннях. Також апелянт зазначає, що судом необґрунтовано взято до уваги висновки психологів, оскільки такі складені лише зі слів потерпілої ОСОБА_2 , яка могла оговорити ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. Крім цього, захисник вказує, що долучені аудіо записи, виконані потерпілою ОСОБА_2 також не можуть бути взяті як докази в цій справі, так як не доводять факту домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 та не можливо зрозуміти, що такі мають стосунок до події, що могла бути 03.06.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи № 464/3972/25, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, представника потерпілої, яка заперечила апеляційні вимоги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП суд першої інстанції покликався у судовому рішенні на протокол про адміністративне правопорушення ВАД №455267 від 03.06.2025 року, письмові пояснення ОСОБА_2 , аудіо записи, надані ОСОБА_2 , висновок психолога ОСОБА_3 від 06.08.2025 року, покази свідка-працівника поліції ОСОБА_4 ..

Проаналізувавши у сукупності письмові докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП, які б підпадали під ознаки дій психологічного характеру щодо ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Допитана під час апеляційного розгляду психолог ОСОБА_3 пояснила, що 01.08.2025 року за наслідками проведеного психологічного інтерв`ю із ОСОБА_5 вона склала висновок психолога про психологічний стан пацієнта за наслідками пережитих стресів психо-травмуючих впливів, які, зі слів пацієнтки, остання пережила через агресивну поведінку її чоловіка ОСОБА_6 по відношенню до неї на протязі останніх кількох років (з моменту народження їхньої спільної дитини). Щодо епізоду конфліктної ситуації, яка відбулась між подружжям 03.06.2025 року, то вона, як психолог, не відокремлювала цей епізод і не давала цьому епізоду окрему оцінку щодо наявності чи відсутності ознак домашнього психологічного насильства, а розглядала цей епізод у невід`ємному приблизно двохрічному часовому проміжку існування стресових ситуацій у пацієнтки. Більш конкретно, що їй розповідала ОСОБА_7 по епізоду конфлікту із чоловіком від 03.06.2025 року, пояснити не може, оскільки достеменно вже не пригадує, пам`ятає лише, що пацієнтка казала, що під час конфлікту чоловік заламував останній руки та штовхав. ОСОБА_7 під час психологічного інтерв`ю не надавала їй для прослуховування аудіо запис розмови конфлікту, що відбувся від 03.06.2025 року, які розмови на цьому записі, їй не відомо.

Водночас, встановлені апеляційним судом обставини, зокрема під час підготовки справи до апеляційного перегляду на підставі прослуховування долучених та досліджених місцевим судом аудіо запису розмови від 03.06.2025 року, свідчать про те, що між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 виникла конфліктна ситуація з приводу способів, методів та участі у вихованні малолітнього сина, умови якої не свідчать про наявність у ОСОБА_1 ознак кривдника чи його явної фізичної або психологічної переваги над постраждалою. Навпаки, з долучених аудіо записів вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не провокує ситуації, хоч і з використанням одноразової нецензурної лайки, яка б супроводжувалася психологічним насильством по відношенню ОСОБА_2 ..

Крім того, при з`ясуванні обставин вчинення правопорушення та встановленні наявності або відсутності в діях особи ознак фізичного чи психічного домашнього насильства, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварку можна визначити як суперечку, емоційно неконтрольоване негативне спілкування, предметом якого найчастіше є неузгодження щодо дрібних побутових питань, яке полягає у доведенні кожною стороною власної правоти, із вживанням сторонами взаємних образ та звинувачень.

Конфліктом є особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже наявна одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Отже, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації із використанням образливих слів не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність визначених ст. 251 КУпАП достатніх і належних доказів, обов`язок щодо збирання яких покладається на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції не мав права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

При цьому, як свідчить зміст протоколу серії ВАД № 455267 від 03.06.2025 року, викладена у ньому суть адміністративного правопорушення не відповідає юридичному формулюванню та ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, оскільки такий ґрунтується на припущеннях щодо можливої заподіяної шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , при цьому суд першої інстанції формулюючи доведене звинувачення відносно ОСОБА_1 також виклав його у формі припущення, оскільки доведенню поза розумним сумнівом підлягає не лише факт вчинення дій, що містять ознаки насильства, а також заподіяння такими діями шкоди потерпілому.

Отже, суть правопорушення, викладена в протоколі ВАД № 455267 від 03.06.2025 року та в постанові суду першої інстанції, не відповідає правовій кваліфікації складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст 173-2 КУпАП.

Таким чином апеляційний суду вважає, що висновки суду першої інстанції з цього приводу не відповідають фактичним обставин справи.

Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, постанова суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Галича П.О. задоволити.

Постанову Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати та провадження у справі №464/3972/25 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.