ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/2630/25

Провадження № 3/947/554/25

27.11.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 199849 від 18.12.2025 року)

ВСТАНОВИВ:

18.12.2025 року о 22:33 год., за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка 71а, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував транспортним засобом електричним самокатом марки «WINGS» з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, після чого відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В судове засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності та її представник не з`явилися, про дату та час судового розгляду були повідомлена завчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

З огляду на вищезазначене, відповідно до вимог 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутні особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, від представника надано письмові заперечення, згідно яких останній просить суд закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не виключають встановлення державами-учасницями процесуальних правил, у тому числі обмежень і заборон, які мають на меті забезпечити належний перебіг судового розгляду. Такі обмеження допустимі, якщо вони не позбавляють особу самого змісту права на доступ до суду, а є пропорційними та переслідують легітимну мету уникнення безладу у судовому процесі, забезпечення ефективності правосуддя.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може зазнавати обмежень, якщо такі обмеження передбачені законом, переслідують легітимну мету і є пропорційними. ЄСПЛ у низці справ підкреслював, що держави мають право регулювати доступ до суду через встановлення розумних процесуальних вимог, які не повинні звужувати саму суть цього права. Таким чином, певні формальні умови (наприклад, строки подання скарг, вимоги до форми) є допустимими.

Однією з ключових гарантій справедливого судового розгляду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є дотримання принципу розумного строку розгляду справи. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що держава зобов`язана організувати свою судову систему так, щоб забезпечити розгляд справ у межах строків, які відповідають критеріям розумності, з урахуванням складності справи, поведінки сторін та органів влади, а також значення справи для заявника.

Разом з обов`язком держави забезпечити своєчасність розгляду справ, Суд покладає відповідальність і на сторони судового провадження. Зокрема, учасники процесу повинні проявляти належну активність: своєчасно подавати заяви та докази, з`являтися на судові засідання, слідкувати за перебігом справи. У справі Daubler-Gmelin v. Germany ЄСПЛ підкреслив, що кожна сторона повинна з розумним інтервалом часу цікавитися розвитком провадження у її справі.

ЄСПЛ також наголошує, що процесуальні гарантії не можуть бути використані для зловживання правом. Якщо сторона навмисно затягує провадження, ігнорує судові приписи або іншим чином чинить перешкоди для справедливого розгляду справи, держава має право обмежити доступ до суду в межах розумного регулювання. Такі обмеження визнаються допустимими за умови, що вони не є непропорційними і не знищують суті права на суд

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, приходить до переконання, що в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події.

Суд встановив, що ОСОБА_1 безпосередньо перед виявленням поліцейськими керував електричним самокатом марки «WINGS», що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом із нагрудної камери поліцейського та поясненнями працівників поліції, відображеними в матеріалах справи. На відеозаписі чітко видно, що саме ОСОБА_1 приводить транспортний засіб у рух, здійснює маневрування та фактично виконує функції водія. Жодних доказів, які би спростовували факт керування, стороною захисту не надано.

Верховний Суд у своїй усталеній практиці визначає, що електричний самокат є транспортним засобом, якщо він використовується для переміщення особи в просторі, а його керування створює ризики, притаманні дорожньому руху. Таким чином, керуючи електросамокатом, ОСОБА_1 набував статусу водія у розумінні Правил дорожнього руху України та був зобов`язаний виконувати вимоги пункту 2.5 ПДР України. Доводи представника про нібито «непоширення» ст. 130 КУпАП на електросамокати є юридично хибними та суперечать судовій практиці.

Поліцейськими було зафіксовано характерні зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме: інтенсивне тремтіння пальців рук, неприродну блідість обличчя та поведінкові реакції, несумісні зі звичайним фізіологічним станом. Вказані ознаки прямо кореспондують із переліком типових проявів наркотичного сп`яніння, визначених спільними наказами МВС та МОЗ України. Спостереження працівників поліції підтверджені відеоматеріалами, долученими до справи, які мають самостійне доказове значення відповідно до ст. 251 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Поліцейські законно висунули вимогу про проходження огляду, оскільки у ОСОБА_1 були наявні чіткі ознаки сп`яніння. Незважаючи на це, особа категорично відмовилася від проходження огляду як на місці із застосуванням технічних засобів, так і у спеціалізованому медичному закладі. Така відмова прямо утворює склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова без поважної причини є самостійним завершеним складом.

Докази у справі, зокрема відеозапис, опис ознак сп`яніння, отримані відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та не містять ознак штучності, недостовірності чи процесуальної вади. Представником не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів допустимість або достовірність доказів сторони обвинувачення. Навпаки, подані заперечення ґрунтуються виключно на загальних припущеннях та суб`єктивних оцінках щодо відсутності складу правопорушення, які не підтверджуються матеріалами справи.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, без поважних причин не з`явилися, не подали клопотань про відкладення та не надали доказів, які би пояснювали таку поведінку. ЄСПЛ наголошує, що сторони провадження зобов`язані проявляти належну процесуальну активність і не можуть зловживати процесуальними правами. Таким чином, неявка без об`єктивних причин не може бути підставою для поставлення під сумнів доказів, зібраних у справі.

Заперечення представника зводяться до загальних тверджень про відсутність складу адміністративного правопорушення та нібито недоведеність ознак сп`яніння. Проте ці доводи є декларативними й не ґрунтуються на жодних доказах. Представник не надав альтернативних медичних документів, висновків, експертних оцінок або відеоматеріалів, які могли б спростувати позицію органу поліції.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605, 60 грн.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2024 року, що складає 605, 60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.