Номер провадження: 33/813/2185/25
Головуючий у першій інстанції Федоренко Т. І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним тому, що 10.09.2025 близько о 19:30 годині за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки ОСОБА_2 , а саме: ображав, принижував, висловлювався нецензурною лайкою, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з порушенням принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, а також прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не було своєчасно сповіщено про розгляд справи у відповідності до ст. 277-2 КУпАП, відмітка в протоколі про адміністративне правопорушення про розгляд справи не дає підстави вважати, що ОСОБА_1 має повну інформацію про дату, час та місце розгляду справи, працівники поліції не можуть знати заздалегідь всю інформацію про розгляд справи та записали назву суду, ґрунтуючись на загальних правилах підсудності. Наслідком несвоєчасного сповіщення є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо.

Вказує, що підґрунтям начебто вчиненого домашнього психологічного насильства ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 є фактично невирішене питання майнового характеру, що стосується власності щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року у справі № 509/3493/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до колишньої дружини ОСОБА_3 та виділено у його приватну власність житловий будинок із господарськими спорудами (загальна площа 162,2 кв.м, житлова - 16,2 кв.м), земельну ділянку площею 536,0 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом із своєю дитиною за адресою спірного майна.

Станом на теперішній час, ОСОБА_1 постійно вчинюються перешкоди у користуванні ним його власністю за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року у справі № 509/3493/20, що у черговий раз стало приводом для захисту його прав та законних інтересів шляхом прибуття 10.09.2025 на адресу свого нерухомого майна разом зі свідком ОСОБА_4 , який, забезпечивши свою присутність, зміг би підтвердити неможливість реалізації ОСОБА_1 своїх майнових прав.

Під час чергової спроби реалізувати своє право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 почала його системно ображати, спілкуватись з ним грубим і крикливим тоном, ображати свідка, провокувати його на обурення ситуацією, у якій ОСОБА_1 не тільки не може скористатись своїми майновими правами, але й вимушений досягати своєї законної мети шляхом доведення працівникам патрульної поліції, що він не вчиняв домашнє насильство, а всього лише хоче бути допущеним до свого майна.

Вважає, що справа розглянута необ`єктивно, неповноцінно та передчасно, поведінка ОСОБА_2 , якою також проявляється домашнє психологічне насильство по відношенню до свого батька, залишилася без належної правової реакції, а саме особа не була притягнута до відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП. Факт заперечення ОСОБА_2 права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, вигнання ОСОБА_1 з його ж нерухомості вже свідчить про прояв домашнього економічного насильства , що включає, у т.ч. умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлена, а саме отримала повідомлення 07.11.2025 о 15:40 годині, що підтверджується телефонограмою (а.с. 38), що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже необхідною передумовою з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, є встановлення тієї обставини, що у зв`язку з неправомірною поведінкою кривдника, настають наслідки, які викликають у особи, яка постраждала від домашнього насильства, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Приймаючи оскаржувану постанову суду, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 10.09.2025 року серії ВАД № 755387, заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до яких остання підтверджує обставини викладені в протоколі, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №565081 від 10.09.2025 року, формою оцінки ризиків домашнього насильства від 10.09.2025 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, оскільки під час апеляційного перегляду справи судом не встановлено у справі обставин, які б свідчили про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, та наявність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Оцінюючи доводи скарги, що ОСОБА_1 не було своєчасно сповіщено про розгляд справи у відповідності до ст. 277-2 КУпАП, апеляційний суд погоджує такі та вказує, що його права наразі відновлені шляхом бути вислуханим в суді апеляційної інстанції.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 755387 від 10.09.2025 убачається, що у графі склад адміністративного правопорушення, поліцейськими зазначено: 10.09.2025 близько о 19:30 годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки ОСОБА_2 , а саме: ображав, принижував, висловлювався нецензурною лайкою, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП». (а.с. 1)

При цьому, в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 10.09.2025 ОСОБА_2 вказала, що 10.09.2025 о 19:30 годині між нею та її батьком гр. ОСОБА_1 вийшов конфлікт через розподіл майна, під час якого батько почав ображати ОСОБА_2 , принижувати, висловлюючись образливими словами та нецензурною лайкою. (а.с. 2)

Також в письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що 10.09.2025 близько 18:45 годині ОСОБА_1 прийшов додому з циганом та почав ломитися до будинку, де вона мешкає, влаштувавши сварку, ображав, висловлювався нецензурною лайкою, постійно виганяє ОСОБА_2 з дому. (а.с. 3)

Тобто ОСОБА_2 підтвердила наявність конфлікту між нею та ОСОБА_1 , проте сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства у розумінні вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Конфлікт це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжується складними колізіями.

ОСОБА_1 у свою чергу в письмових поясненнях вказав, що 10.09.2025 близько 18:46 годині його донька ОСОБА_2 ображала, кидалася, поводила себе агресивно та перешкоджала пройти до помешкання (а.с. 4).

В судовому засіданні судом апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_1 , враховуючи відсутність відомостей в матеріалах справи про його належне повідомлення про дату розгляду справи, до матеріалів справи долучено:

- копію скарги ОСОБА_1 начальнику Одеського управління ДВБ Національної поліції України полковнику поліції Крисанову Я.Д. відносно бездіяльності працівників поліції за його скаргами щодо перешкоджання йому у користуванні житлом, зокрема, з боку його дочки ОСОБА_2 ;

- копії супровідного листа старшого державного виконавця Козловської І.О. від 02.03.2021 № 6910 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64671826 від 02.03.2021 за виконавчим листом 509/221/20 від 24.02.2021, виданим Овідіопольським районним судом Одеської області, щодо зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у володінні, користуванні та розпорядженні 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на праві приватної спільної часткової власності;

- копію постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 64671826 від 02.03.2021;

- копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 64671826 від 02.03.2021;

- копію відповіді начальника ВП № 1 Управління поліції № 3 Одеського РУП № 1 Сергія Волкова на звернення ОСОБА_1 до чергової частини відділення поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області № 608/13939 від 17.07.2025, відповідно до якої в ході розгляду матеріалів було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , де встановлено, що ОСОБА_1 має вільний вхід до своєї частини будинку, однак в одній з кімнат, яка розташована в частині будинку, що належить ОСОБА_1 , дійсно проживає його донька гр. ОСОБА_2 та її малолітній син, встановлено, що відсутні ознаки адміністративного або кримінального правопорушення, однак вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, рекомендовано звернутися до суду;

- копії талонів повідомлення єдиного обліку № 23862, № 16817, № 15021, № 16043, № 23862, № 23245, № 13938;

- копію заяви ОСОБА_1 до прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 Ідиченка Б.Б. щодо вжиття заходів до його співмешканців по дому, які заблокували його будинок;

- копію відповіді директора Центру соціальних служб Одеської міської ради ОСОБА_5 , зокрема, що стосується ОСОБА_2 , якій, як кривдниці, дистанційно надано послугу разового консультування, роз`яснено про неприпустимість вчинення фактів домашнього насильства та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідність, запропоновано проходження на базі ЦСС ОМР корекційної програми для осіб, що вчинили домашнє насильство в центрі корекції агресивної поведінки осіб, які вчиняють насилля. На що ОСОБА_2 категорично відмовилася, посилаючись на те, що ніякого домашнього насильства вона не вчиняла;

- копію заяви ОСОБА_1 міському голові ОСОБА_6 щодо надання допомоги та захисту від домашнього насильства.

Судом також встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року у справі № 509/3493/20, яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та виділено у його приватну власність житловий будинок із господарськими спорудами (загальна площа 162,2 кв.м, житлова - 16,2 кв.м.), земельну ділянку площею 536,0 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

З викладеного убачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір цивільно-правового характеру, оскільки перша є користувачем спірного будинку, а ОСОБА_1 його власником, який намагається реалізувати своє право власності та потрапити до будинку.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи за клопотанням ОСОБА_1 , по подіях 10.09.2025, що пітверджується сформованим на смартфоні файлом 10.09.2025 о 19:02 (час та дата на смартфоні), копія якого долучена до матеріалів справи, також підтверджує наявність лише конфлікту та напружені родинні відносини.

Підтверджень будь-якого домашнього насильства з боку ОСОБА_1 стосовно його дочки ОСОБА_2 у вказані дату та час немає. На відеозаписі ОСОБА_1 поводиться стримано та коректно у присутності працівників поліції, які, з його слів, викликані були саме ним, а потерпіла за матеріалами справи ОСОБА_2 , навпроти, поводиться невідповідно ситуації, з приводу чого ОСОБА_1 робить їй зауваження. Доказів виклику поліціянтів ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Тому не може бути взята до уваги наявна в матеріалах справи форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, згідно якої поліцейський дійшов висновку, що рівень небезпеки є низьким та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 565081 від 10.09.2025 строком на 10 діб з 21:00 10.09.2025 до 21:00 20.09.2025, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 5-6).

Апеляційний суд звертає увагу, що для визнання дій правопорушника домашнім насильством необхідним є встановлення сукупності ознак, які свідчать про умисне застосування фізичного, психологічного чи іншого впливу, спрямованого на завдання шкоди, приниження, контроль або домінування над потерпілою особою. Сам по собі факт виникнення побутового конфлікту без підтвердження таких ознак не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Аналізуючи обставини справи, суд доходить до висновку, що дії ОСОБА_1 , який неодноразово та наполегливо намагається потрапити до належного йому будинку, не викликали у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку, обмеження волевиявлення або заподіяння емоційної невпевненості.

Щодо домашнього насильства економічного характеру, то таке не інкримінується ОСОБА_1 , який, навпаки, намагається згідно наданих ним численних доказів потрапити до належного йому будинку із залученням, зокрема, свідків та працівників поліції.

Інших доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_1 правоохоронцями до матеріалів справи не долучено.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v. russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення "поза розумним сумнівом" недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що своїми діями ОСОБА_1 завдав або міг завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 апеляційний суд доходить до висновку щодо наявності правових підстав для скасування постанови суду та закриття провадження у справі.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки суду першої інстанції є помилковими.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09 жовтня 2025 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова