ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчук В.Т., за участю секретаря судового засідання Філатової К. А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Паланійчука В. П., законного представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її представника - адвоката Шеремети І. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Паланійчука В. П. на постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

ОСОБА_1 ставиться в порушення, що він 28 вересня 2025 року о 10:00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , у присутності своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: шарпав за одяг, намагався силою утримати свою малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав шкоди психічному здоров`ю дитини ОСОБА_4 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Дії ОСОБА_1 судом першої інстанції кваліфіковано як порушення вимог ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Паланійчук В. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що будь-яких дій фізичного та психологічного характеру щодо ОСОБА_2 не вчиняв.

Вказує, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року (справа №726/3005/25) рішення суду першої інстанції змінено та встановлено порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у формі побачень.

Провадження №33/822/595/25 Головуючий у І інстанції: Байцар Л. В.

Категорія ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Марчук В.Т.

Згідно вказаної вище постанови, ОСОБА_1 , разом із державним виконавцем приїхав до місця проживання своїх дітей, з метою подальшого спільного проведення часу з дітьми.

Однак, під час спроби взяти до себе дітей, взявши старшу доньку ОСОБА_6 на руки, дитина почала плакати.

В цей час, колишня дружина ОСОБА_3 почала панічно кричати про необхідність виклику поліції, що на думку сторони захисту спровокувало дітей на плач та відчуття небезпеки.

Звертає увагу на те, що дії ОСОБА_1 не вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки доказів притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП протягом року у матеріалах справи немає.

Крім цього, відсутні будь-які дані, які б підтверджували факт завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_2 .

На вказану апеляційну скаргу законний представник потерпілої ОСОБА_2 Минзак І. І. подала заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову районного суду без змін.

Подані заперечення обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні постанови встановив всі обставини адміністративного правопорушення, дослідив докази та надав їм належну оцінку.

Зазначає, що наявність постанови Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, якою визначено порядок побачень, не надає батькові права застосовувати фізичний вплив до малолітньої дитини.

Присутність державного виконавця не виключає можливість вчинення домашнього насильства.

Твердження, що дитина «почала плакати лише через поведінку матері», є перекручуванням фактичних обставин.

Заслухавши суддю, який доповів зміст оскаржуваної постанови, доводи викладені в апеляційній скарзі, доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Паланійчука В. П., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовільнити, доводи законного представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її представника - адвоката Шеремети І. С., які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частина друга статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за ті самі дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №118282 від 28 вересня 2025 року (а. с. 1), яким зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а. с. 3-4); письмовими поясненнями законного представника потерпілої ОСОБА_2 матері дитини ОСОБА_3 (а. с. 7), поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 8), терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії ЕТ №100144 (а. с. 5) та відеозаписом подій (а. с. 21), який був долучений до матеріалів справи за клопотанням ОСОБА_3 .

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеними доказами, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 28 вересня 2025 року вчинив насильницькі дії, спрямовані на заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої сторони, тобто заподіяв насильство щодо своєї малолітньої доньки, не знайшли свого підтвердження та є лише суб`єктивним сприйняттям стороною захисту обставин події.

Зокрема, апеляційні доводи про те, що під час спроби ОСОБА_1 взяти до себе дітей, останні плакали та відчували небезпеку, у зв`язку із панічним криком матері ОСОБА_3 про необхідність виклику поліції, а не через його дії, апеляційний суд оцінює критично, як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Пунктом 14 статті 1 Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Із оглянутого апеляційним судом відеозапису події (а.с. 21), видно, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ховалися за матір`ю ОСОБА_3 , утримуючи її однієї рукою. Батько ОСОБА_1 підійшов до них і, застосувавши фізичну силу, взяв ОСОБА_9 на руки, після чого вона одразу почала кричати, плакати та вириватись. Він намагався насильно занести її в машину, при цьому малолітня ОСОБА_8 , у присутності якої це все відбувалось, намагалася схопити сестру за ноги, кричала, плакала та просила допомогти сестрі.

Мати ОСОБА_3 , побачивши плач та крики дітей, вимагала, щоб ОСОБА_1 відпустив їхню доньку ОСОБА_9 , однак батько не виконав цієї вимоги та неодноразово штовхав матір. Під час зазначених подій вона кілька разів просила викликати поліцію.

Таким чином, з об`єктивно встановлених судом обставин вбачається, що поведінка ОСОБА_1 істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин між батьком та дитиною, оскільки характер та інтенсивність його дій створили у потерпілої побоювання за свою безпеку та безпеку третіх осіб, у даному випадку своєї сестри, відчуття нездатності захистити себе, що безумовно спричинило дитині емоційну травму, та, як наслідок, завдало шкоди психічному здоров`ю.

Доводи апелянта про те, що дії ОСОБА_1 не охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і не становлять складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею, є безпідставними, оскільки Законом 3733-ІХ від 22.05.2024 року, який набрав чинності 19.12.2024 року, внесені зміни до КУпАП та ст.173-2 цього Кодексу викладена у новій редакції.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ( у діючій редакції) встановлена адміністративна відповідальність за ті самі дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Долучені в апеляційному суді постанови про накладення штрафу на ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №77110815 та повідомлення про підозру відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України суд не бере до уваги, оскільки вказані письмові докази не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини даного адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд враховує долучені до справи позитивні характеристики з місця роботи ОСОБА_1 .

Разом з тим, їх наявність не впливає на правильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначене йому адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті, у відповідності до положень ст. ст. 33-35 КУпАП.

Враховуючи викладене, аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення, та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, які описані у ньому, дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, який ставиться йому у провину, зміст протоколу відповідає диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, а доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Паланійчука В. П. не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП Чернівецький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Паланійчука В. П. залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя [підпис] В.Т. Марчук