ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3001/25 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 33/818/1391/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі

секретаря Шевченка Д.В.,

захисника особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності Селезень С.В.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника потерпілого Гафич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Гафич О.І. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 15 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

Постановою встановлено, що 23.05.2025 інспектором ВП №3ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області Луговським В.Ю. складено протокол серії ЕПР1 №339605, за відомостями якого 23.05.2025 о 16 год 35 хв в м. Дергачі по вул. Залізничній під час зупинки автомобіля Volkswagen р.н. НОМЕР_1 водій ОСОБА_1 не проконтролювала дії пасажира, який відчинивши двері, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем Nissan X-Тrail р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, порушено п. 15.13.ПДР.

При цьому у судовому засіданні було встановлено, що водій ОСОБА_1 зупинилася біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), оскільки переїзд був зачинений і подальший рух автотранспорту у зв`язку з цим не можливий, пасажир ОСОБА_3 , відчиняючи двері, переконався, що автомобіль зупинився біля краю проїзної частини, тоді як водій ОСОБА_2 здійснював рух на автомобілі у не призначеному для руху транспортних засобів місці, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі захисник Гафич О.І. просить постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 15 липня 2025 року у спразі № 619/3001/25 скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказує, що у діях водія ОСОБА_1 є прямий безпосередній зв`язок з подією оскільки вона не переконалася у безпечності дій свого пасажира, зупинилась на проїжджій частині що у подальшому спричинило пошкодження авто потерпілого.

Саме водії є суб`єктами відповідальності за порушення п.15.13 ПДР України, а не пасажири у зв`язку з тим, що пасажир не може здійснити зупинку транспортного засобу, тому що він ним не керує.

Твердження суду про відсутність причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_4 та настанням ДТП є помилковим. Якби водій проконтролювала дії пасажира та не дозволила тримати двері відкритими протягом тривалого часу, ДТП не сталось.

Більше того, водій мала всі можливості для запобігання пригоді - достатній час для реагування, усвідомлення небезпеки, технічну можливість наказати закрити двері.

Показання свідків, на які спирався суд першої інстанції, не можуть бу покладені в основу рішення та підлягають критичній оцінці.

Свідок ОСОБА_5 є чоловіком водія та безпосереднім учасником події, який сприяв порушенню пункту 15.13 ПДР.

Наявна заінтересованість в уникненні відповідальності як власної, так і дружини.

Свідок ОСОБА_6 , за власним визнанням, знаходився "позаду через декілька автомобілів", що унеможливлювало пряме спостереження за подією.

Крім того, його присутність на місці ДТП не підтверджена жодними об`єктивними доказами - він не зафіксований у протоколі огляду місця події, не давав пояснень при складанні протоколу, з`явився лише на стадії судової розгляду.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, включаючи власні пояснення всі ОСОБА_1 , беззаперечно свідчать про наявність у її діях всіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП протиправного діяння у вигляді порушення пункту 15.13 ПДР через неналежні контроль за діями пасажира та створення перешкоди; наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів; прямого причинно-наслідкового зв`язку : бездіяльністю водія та настанням ДТП.

Захисник Селезень С.В. надіслала на адресу Харківського апеляційного суду заперечення, в яких просила залишити оскаржувану постанову без змін.

Наголошувала на тому, що у судовому засіданні було встановлено, що водій ОСОБА_1 зупинилася біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), оскільки залізничний переїзд був зачинений і подальший рух автотранспорту у зв`язку з цим не можливий, пасажир ОСОБА_3 , відчиняючи двері, переконався, що автомобіль зупинився біля краю проїзної частини, тоді як водій ОСОБА_2 здійснював рух на автомобілі у не призначеному для руху транспортних засобів місці.

Вказане підтвердили свідки, а також такі обставини підтверджують і фото, долучені до справи.

Крім того, Як передбачено п. 15.13 ПДР, забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими та виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці та створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідальність за цим пунктом ПДРУ може нести як водій, так і пасажир, залежно від того, хто із них вчинив такі дії.

Зокрема, особа (як водій, так і пасажир) після зупинки транспортного засобу перед тим, як відчиняти двері, повинна скористатися дзеркалом заднього виду, за необхідності подивитися через скло кузова і дверей назад, візуально оцінити обстановку, і лише переконавшись у безпеці, відкрити двері і вийти з транспортного засобу.

Такі висновки кореспондуються із вимогами п. 5.2.г, яким передбачено, що пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Отже, Правила дорожнього руху регламентують дії не лише водіїв, а і пасажирів, яких вони зобов`язані дотримуватись.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника потерпілого , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку ОСОБА_1 та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, вважали рішення районного суду законним та обґрунтованим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не дотримався всіх вимог КУпАП, та не встановив обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 15.13.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі наведено об`єктивні відомості, які спростовують висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 23.05.2025 інспектором ВП №3ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області Луговським В.Ю. складено протокол серії ЕПР1 №339605, за відомостями якого 23.05.2025 о 16 год 35 хв в м. Дергачі по вул. Залізничній під час зупинки автомобіля Volkswagen р.н. НОМЕР_1 водій ОСОБА_1 не проконтролювала дії пасажира, який відчинивши двері, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем Nissan X-Тrail р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, порушено п. 15.13.ПДР.

ОСОБА_1 особисто була ознайомлена з відомостями, які зафіксовані у протоколі, вказала, що з протоколом не згодна (арк.1).

Вказаний протокол складений уповноваженою державою особою за ст. 124 КУпАП і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані її захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Також у справі міститься схема місця ДТП (арк.2), з відомостями якої ОСОБА_1 ,. була ознайомлена та погодилась з нею, про що свідчить її власноручний підпис у цій схемі.

Поряд з цим, слід зауважити, що будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав цю схему ОСОБА_1 не подавала. Також ОСОБА_1 не надавала зауважень щодо складеної схеми, ані працівникам поліції, ані будь-якій іншій особі, про що свідчить їх відсутність в матеріалах цієї справи.

Зі схеми ДТП вбачається розташування транспортних засобів, місце удару.

Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 прямував на вулицю Залізничну, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 стояв, в очікуванні відкриття залізничного переїзду.

З наданих сторонами фотографій, слідує, що автомобіль Nissan X-Тrail р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , вже після настання ДТП стоїть у напрямку вулиці Залізничної, ліві колеса знаходяться на проїжджій частині з асфальтовим покриттям, а праві колеса на ґрунтовому покритті, бордюр відсутній.

З вказаного, апеляційний суд робить висновок, що водій ОСОБА_2 здійснював маневр, повертав праворуч, а транспортний засіб Volkswagen р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 стояв на проїжджій частині дороги.

Апеляційний суд наголошує на тому, що перегляд оскаржуваного судового рішення, здійснюється виключно щодо дій ОСОБА_1 , дії водія ОСОБА_2 на їх відповідність ПДР України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

При цьому, на водіїв транспортних засобів покладено певні обов`язки, серед яких відповідно до п. 15.13 ПДР України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Поряд з вказаним, водій зобов`язаний контролювати пасажирів, щоб забезпечити їхню безпеку та дотримання правил дорожнього руху. Це включає контроль за пристібанням пасажирів ременями безпеки, правильним розміщенням у салоні та уникненням дій, які можуть заважати керуванню транспортним засобом.

Посадка та висадка пасажирів також відбувається у спеціально передбачених місцях.

В даній обстановці, яка слалась, водій ОСОБА_1 беззаперечно мала контролювати дії пасажира і в разі необхідності відкрити дверцята авто, водій мала переконатися в безпечності такої дії, зокрема не була позбавлена можливості припаркувати транспортний засіб на узбіччі.

В такому випадку пасажир мав можливість відкрити дверцята без створення небезпеки для інших учасників руху.

Проте водій ОСОБА_1 вказані дії не виконала, чим порушила п. 15.13 ПДР України внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, що відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Посилання захисника Селезень С.В. на порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, не приймаються апеляційним судом, оскільки в цій частині суд апеляційної інстанції позбавлений можливості робити свої висновки, у зв`язку з тим, що справа розглядається виключно щодо дій ОСОБА_1 , відносно якої і було складено протокол.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку діям іншого водія, щодо якого протокол про адміністративні правопорушення не складався.

При цьому за результатом судового розгляду в суді апеляційної інстанції, об`єктивно встановлено порушення пунктів ПДР України водієм ОСОБА_1 .

Поряд з вказаним відповідно до положень ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до положень ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення 23.05.2025 року, а тому станом на 29 жовтня 2025 року строки притягнення до адміністративної відповідальності сплинули.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято необґрунтоване рішення про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а отже оскаржувану постанову належить скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Гафич О.І. задовольнити частково.

Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 15 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева