Справа № 131/713/25
Провадження № 33/801/1173/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марчук В. І.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00грн. /сімнадцять тисяч гривень/, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події правопорушення.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що визнаючи його винним суд першої інстанції послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, безпідставно не взявши до уваги його пояснення, а також пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Надані працівниками поліції адміністративні матеріали не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він здійснював керування автомобілем. На відеозаписі не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом, а він постійно заперечував цей факт і стверджував, що не керував транспортним засобом і не виконував функції водія. Працівники поліції не вживали жодних заходів щодо з`ясування особи, яка керувала транспортним засобом. На неодноразові виклики суду, працівники поліції на судові засідання не являлися для надання пояснень.

25 листопада 2025 року від захисника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського К.С. надійшли додаткові пояснення. У вказаних поясненнях зазначено, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності та фактично при розгляді справи перейняв на себе функції сторони обвинувачення. Призначивши справу до розгляду, після отримання клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі, суд з власної ініціативи двічі повертав матеріали для доопрацювання, з метою отримання повного відеозапису з нагрудної камери працівника поліції. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України. Оглянувши відеозапис, суд фактично «вирвав фразу з контексту» і дійшов помилкового висновку про керування ним транспортним засобом. Сплата штрафу у справі про адміністративне правопорушення, а саме за керування автомобілем без освітленого номерного знаку, не є беззаперечним доказом вини водія.

У судове засідання, призначене на 25 листопада 2025 року, ОСОБА_1 та адвокат Щавінський К.С. не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с.120).

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, апеляційний суд дійшов до висновку про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №314539, складеного інспектором відділення поліції №3 (смт Іллінці) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Смішним В.І., 28 квітня 2025 року о 21 год. 00 хв. по вул. А. Кобля в м. Іллінці ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; нечітка вимова; поведінка, що не відповідає дійсності. Водій на місці події на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння проходити відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №314539 від 28 квітня 2025 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- заявою ОСОБА_4 про зобов`язання доставити автомобіль Фольксваген гольф, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 за місцем його проживання;

- відеозаписами з нагрудних бодікамер уповноважених працівників поліції (відеореєстраторів) від 28 квітня 2025 року за №800142 та №798350,

- відеозаписом IMG_4289;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4606388 від 28 квітня 2025 року;

- рапортом інспектора СРПП ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Смішного В.І. від 28 квітня 2025 року.

Вказані докази прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки вони не викликали сумнівів чи протиріч, підтверджували обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи і об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачалося.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №314539 від 28 квітня 2025 року.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З положень статті 251 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Із вказаної норми можна зробити висновок, що суд, як уповноважений орган на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не має право перебирати на себе обов`язок збирання доказів, який у даному випадку покладений на орган Національної поліції.

Зі змісту статті 252 КУпАП слідує, що суд лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Встановлено, що адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов на розгляд суду 02 травня 2025 року (а.с.12).

Перше судове засідання призначено на 22 травня 2025 року (а.с.13,14).

12 травня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.18).

За клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Щавінського К.С. розгляд справи з 22 травня 2025 року було відкладено на 16 червня 2025 року (а.с.23-26).

16 червня 2025 року від адвоката Щавінського К.С. надійшло клопотання про закриття провадження у справі. У цьому клопотанні зазначено, що після ознайомлення з матеріалами справи, зокрема, наявним у ній відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що на відеозаписі факт керування транспортним засобом не зафіксований. Навпаки вбачається, що працівники поліції підійшли до автомобіля, який стояв, і в якому на задньому сидінні сидів ОСОБА_1 , заперечивши що він водій і що його зупиняли. Факт відмови від проходження огляду на відео не зафіксований (а.с.27-28).

16 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 27 червня 2025 року.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2025 року протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №314539, складений 28 квітня 2025 року інспектором ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Смішним В.І., та матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернуто Відділенню поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення та усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині постанови.

Як зазначено в постанові судом, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №314539 від 28 квітня 2025 року в графі «9.Свідки чи потерпілі, підпис» містить відомості, згідно яких свідки не залучалися, проводилася відеофіксація на нагрудну боді камеру поліцейських. В графі «10.Технічний засіб відеозапису» містить відомості про проведення відеозапису «800142, 800», а в графі «11. До протоколу додаються» містить відомості про долучення до протоколу відео з нагрудної бодікамери поліцейських, проте встановлено, що до протоколу долучено лише відеозапис 800142 з нагрудної бодікамери одного поліцейського, який в порушення вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, згідно якого включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо), не є безперервним. Відеозапис 800, з нагрудної бодікамери іншого поліцейського не доданий до протоколу.

Вказані недоліки, на думку суду, позбавляли можливості повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та винести законну та обґрунтовану постанову (а.с.41).

Відповідно до супровідного листа (а.с.44), суд першої інстанції повернув не протокол про адміністративне правопорушення, а всі матеріали справи про адміністративне правопорушення (адмінматеріал на 41 арк.).

10 липня 2025 року відділом поліції справу, після доопрацювання, повернуто до суду разом із відеозаписом «800» (а.с.42,43).

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №314539, складений 28 квітня 2025 року інспектором ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Смішним В.І., та матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП знову повернуто Відділенню поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення та усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині постанови.

При цьому судом зазначено, що постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2025 року даний протокол про адміністративне правопорушення разом з матеріалами справи поверталися Відділенню поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення та усунення недоліків.

На усунення недоліків ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області на адресу суду направлені матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та додано DVD-R-диск із відеозаписом 800. В той же час, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даного відеозапису 800 на диску не має, будь-які дані для відображення на диску відсутні.

Враховуючи зазначене та з урахуванням того, що працівниками поліції не усунено недоліки, виявлені постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2025 року, суд дійшов висновку, що справу про адміністративне правопорушення не може бути розглянуто без усунення вказаних недоліків (а.с.46-47).

Суд першої інстанції знову повернув всі матеріали справи про адміністративне правопорушення на 47 арк. (а.с.49).

14 липня 2025 року справу повернуто відділом поліції до суду першої інстанції після доопрацювання разом із відеозаписом «800» (а.с.48,49).

Апеляційний суд бере до уваги, що ВП №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, направляючи адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 на розгляд до суду, надав наявні у нього докази на підтвердження викладених у протоколі обставин.

У пункті 4 статті 278 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи витребувано необхідні додаткові матеріали .

У пункті 11 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 1 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» судам роз`яснено, що підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно починати у найкоротші терміни після надходження до судді протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Із вказаного вище можна зробити висновок, що підготовка до розгляду справи про адміністративне правопорушення починається у найкоротші терміни після надходження до судді протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Питання витребування додаткових матеріалів повинно було вирішуватися судом при підготовці справи до розгляду, а не після початку розгляду (слухання) справи.

У даному випадку після надходження справи про адміністративне правопорушення до суду її було призначено до розгляду.

З моменту надходження справи до суду (02 травня 2025 року) і до моменту винесення судом першої інстанції вперше постанови про направлення справи на доопрацювання (27 червня 2025 року) минуло 56 днів.

За цей проміжок часу у справі призначалося три судових засідання і вказану постанову було винесено судом після отримання клопотання захисника про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю доказів вини.

Під час підготовки справи до розгляду у судді не виникало жодних питань щодо правильності складення протоколів уповноваженою на те посадовою особою. Після ознайомлення судом з клопотанням захисника суд вирішив на власний розсуд витребувати доказ на підтвердження вини ОСОБА_1 ..

У даному випадку до адміністративного матеріалу було долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Поліцейський в свою чергу, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не долучив до нього всі наявні у нього відеозаписи з нагрудної камери, не виконавши при цьому свій обов`язок щодо збирання доказів.

Варто звернути також увагу і на той факт, що на виконання першого запиту суду відділом поліції також не було надано запитувану судом першої інстанції інформацію.

У даному випадку провина водія підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення, який не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки він не підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених у протоколі обставин.

Як встановив суд першої інстанції, додане до протоколу відео (800142) не містить факту зупинки транспортного засобу та керування ним саме ОСОБА_1 : «Відео з портативного відеореєстратору працівника поліції розпочинається (20:58:28) як працівник поліції підходить до автомобіля, який вже не рухається, а здійснює стоянку із ввімкненими фарами, двигун авто працює, поліцейський відкриває двері зі сторони водійського сидіння (20:58:33). Горить світло у салоні авто. ОСОБА_1 знаходиться на задньому сидінні за переднім пасажирським сидінням, на якому сидить особа чоловічої статті».

Отже, в матеріалах даної справи міститься лише протокол про адміністратвине правопорушення, який не може бути самостійним доказом та відеозапис, з якого суд першої інстанції не вбачав факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що в основу постанови ліг відеозапис, наданий на запит суду.

Разом з тим, вказаний відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом у даній справі з огляду на наступне.

Чинний КУпАП не розкриває поняття допустимих доказів, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме КПК України.

Частина 1 ст. 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, суд не має права відшукувати докази на наявність або відсутність винуватості вини особи, яка притягається до відповідальності, тобто не має права перебирати на себе функції сторони обвинувачення.

Апеляційний суд вважає, що за обставин даної справи суд першої інстанції не мав права самостійно збирати докази у справі, які у подальшому лягли в основу обвинувачення, відтак сумніви ОСОБА_1 щодо відеозапису не мали формальний характер, як зазначено судом в оскаржуваній постанові, а вказаний доказ є недопустимим.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що у протоколі про адміністративне правопорушення йде посилання на два відеозаписи: 800 та 800142.

Оскільки відеозапис з номером 800142 був наявним у матеріалах справи, суд з відділу поліції витребовував відеозпис з номером 800.

Тоді як відділом поліції на запит суду було надано відеозапис з номером 798350 (номер встанволено після відкриття (запуску) CD-диску), і саме цей відеозапис досліджувався судом.

Однак, посилання на вказаний відеозапис у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє і суд першої інстанції його не витребував. Судом не мотивовано, чому вказаний доказ був прийнятий ним до уваги.

Допущенні судом першої інстанції порушення є суттєвими та такими, що не можуть залишатися поза увагою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 02 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується ЄСПЛ. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Таким чином, позиція скаржника в цій частині є обґрунтованою, тому заслуговує на увагу, а відтак надавати оцінку решті доводам апеляційної скарги не має правового значення.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення - керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало