П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з Управління інспекційної діяльності у Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (пл. Міцкевича, 8, м. Львів, Львівська обл., 79005) відносно ОСОБА_1 , директора КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Мукачево, проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Мукачівським РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, 01.03.2001 року, за ч. 1 ст. 41 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЗК/30464/023531/П/ПТ від 03.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , директор КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Мукачево, проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Мукачівським РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, 01.03.2001 року вчинив адміністративне правопорушення передбачене, ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме:

ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області" ОСОБА_1 не вжив всі можливі заходи для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Перевірка у КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради, Ужгородського району Закарпатської області" проводилася за скаргою ОСОБА_2 від 10.09.2025 року.

У своїй скарзі ОСОБА_2 зазначила, що працювала в КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради, Ужгородського району з 14.04.2025 року по 18.06.2025 року. Звільнилася з даного підприємства і до сьогоднішнього дня з нею не проведено розрахунок та не було виплачено заробітну плату за пропрацьований нею період.

З цього приводу від директора КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради, Ужгородського району ОСОБА_1 отримано письмове пояснення та інші документи необхідні для проведення перевірки.

З`ясовано, що ОСОБА_2 звільнена з КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради, Ужгородського району з посади сестри медичної за угодою сторін (ст.36 п.1 КЗпІ України) з 18 липня 2025 року.

У своєму поясненні ОСОБА_1 вказав щодо причин виникнення заборгованості із виплати заробітної плати працівниці ОСОБА_2 повідомляє, що вона виникла у зв`язку з технічним збоєм банку-платника при здійсненні виплати за липень 2025 року. У результаті цього збою всі податки по працівниці були своєчасно нараховані та сплачені, проте заробітна плата на банківську картку працівниці не була зарахована. Це не було своєчасно помічено та до їх закладу працівниця із повідомленням про невиплату заробітної плати не зверталась. Лише після отримання повідомлення про скаргу було проведено внутрішню перевірку, за результатами якої помилку виявлено та підтверджено.

Додатково ОСОБА_1 повідомив, що номер банківської карти, який був раніше вказаний в особовій справі працівниці, не відповідає дійсності, у зв?язку з чим банк не пропускає платіж, який зараз сформований на погашення заборгованості.

Також, ОСОБА_1 надав відомість розподілу КП "Соціально-реабілітаційний центрт Середнянської селищної ради УР 30 від 25.09.2025 року згідно якої ОСОБА_2 на її особистий банківський картковий рахунок перераховано заробітну плату за липень 2025 року (остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_2 ) у сумі 8888,88 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 не забезпечив дотримання вимог трудового законодавства, передбаченого ч.1 ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Також, ОСОБА_1 не забезпечив дотримання ч.1 ст. 117 КЗпП України, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, ОСОБА_1 , не вжив всіх можливих заходів для виплати заробітної плати працівнику на умовах, визначених трудовим договором та забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, чим порушив вимоги ч. 1 та 2 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136.

ОСОБА_1 , про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, однак в судові засідання не з`являється. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що його повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Ужгородському міськрайонному суді, оголошення про його виклик у судове засідання та інформація про стан розгляд справи розміщені на сайті суду https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/ (Судова Влада України).

Відповідно до ч. 1ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зволікання з розглядом справи про адміністративне правопорушення може призвести до уникнення особи, відносно якої складено протокол , від відповідальності, яка має настати у разі, якщо буде встановлено у її діях наявність складу адміністративного правопорушення.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 41 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суддя не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, беручи до уваги, що належним чином повідомлений ОСОБА_1 , про розгляд справи, вважаю за можливе розгляд справи проводити за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність в діях останнього ознак складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 працюючи на посаді директора КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області" не забезпечив дотримання вимог трудового законодавства, передбаченого ч.1 ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Також, ОСОБА_1 не забезпечив дотримання ч.1 ст. 117 КЗпП України, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, ОСОБА_1 , не вжив всіх можливих заходів для виплати заробітної плати працівнику на умовах, визначених трудовим договором та забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, чим порушив вимоги ч. 1 та 2 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136.

Тим самим ОСОБА_1 , вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, актом від 03.10.2025 року приписом про усунення виявлених порушень від 03 жовтня 2025 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 .

Жодних доказів на підтвердження доводів про спростування обставин наведених в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , у формі заперечень не надано, у судове засіданян для надання пояснень не з`явився.

Відповідно до ч.2ст.33КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

При накладені адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначеніч.2 ст.33 КУпАП, та вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 статті 41 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами. Так, приходжу до переконання про доцільність накладення на гр. ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. Таким чином, правопорушнику необхідно сплатити судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ч. 1 ст.41,ч.2 ст.188-1 ст. ст. 283-284,287,291,294 КУпАП, ч. 5 ст.4Закон України«Про судовийзбір» суддя, -

ПОСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 директора КП "Соціально-реабілітаційний центр Середнянської селищної ради Ужгородського району, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Строк звернення постанови для виконання - три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.