Провадження № 33/4808/758/25
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., за участю секретарів с/з Остапчук Б.М., ОСОБА_1 , апелянта ОСОБА_2 , адвоката Любчика С.Р., свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянув справу за апеляційною скаргою захисника Любчика С.Р. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду від 22.10.2025 та

в с т а н о в и в :

1. Зміст постанови суду першої інстанції.

1.1. Суд визнав ОСОБА_2 винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддав штрафу в розмірі 17 000 грн та позбавив права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

1.2. 24.08.2025 о 01:08 год у м. Івано-Франківськ по вул. М. Мулика, 27 водій ОСОБА_2 , керував автомобілем марки «Volkswagen» моделі «CC» (д.н.з. НОМЕР_1 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510», результат - 1,58% проміле (тест №991). Водій з результатом не згідний. Від проходження огляду у закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

2. Доводи апеляційної скарги.

2.1. Апелянт не згоден із постановою через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

2.2. Зазначає, що ОСОБА_2 категорично заперечує факт керування автомобілем у вказаний у протоколі час, стверджуючи, що транспортним засобом керувала його дружина - ОСОБА_3 .

2.3. Стверджує, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 , яка могла повідомити обставини, що спростовують версію поліції щодо факту керування ОСОБА_2 .

2.4. Зазначає, що суд помилково визнав належними доказами «акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів» та «направлення на огляд водія». Оскільки, вказані документи не містять обов`язкових реквізитів (дати та місця складання), що є порушенням вимог Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003. Вважає, що невідповідність акту та направлення встановленій формі робить їх неналежними і недопустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

2.5. Вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення не доведена через відсутність належних, допустимих та достатніх доказів.

2.6. Постанова суду не відповідає вимогам ст. 62 Конституції України та практиці ЄСПЛ, згідно з якими усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. Також просить викликати в судове засідання свідка ОСОБА_5 .

3. Провадження в апеляційному суді.

3.1. ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи поданої апеляційної скарги з викладених у ній мотивів та просили її задовольнити.

4. Мотиви апеляційного суду.

4.1. Відмова водія від проходження в установленому законом порядку (ст. 266 КУпАП) медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і містить склад ч. 1 ст. 130 КУпАП.

4.2. Апелянт перебував у стані алкогольного сп`яніння. На це вказують його власні пояснення про вживання ним алкоголю та результати огляду на місці в 1, 58 % проміле.

4.3. Основне питання чи виконував він функції водія - тобто чи керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, адже обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння приписами п. 2.4 ПДР та нормою ст. 266 КУпАП покладено на особу, яка керувала транспортним засобом.

В справі є суперечливі докази щодо цього.

4.4. З одного боку є протокол про адміністративне правопорушення в якому зазначено, що Апелянт за обставин, указаних у протоколі, керував транспортним засобом; огляд проведений на місці зупинки технічним засобом; з результатом огляду він не погодився, а в закладі охорони здоров`я проходити огляд відмовився.

До протоколу доданий відеозапис, який переглянутий в апеляційному суді.

На цьому відеозаписі зафіксовано, що у дворі будинку стоїть автомобіль з увімкненим двигуном і ліхтарями ближнього світла, а за кермом перебуває Апелянт. Відео починається з неочевидного моменту - неможливо встановити чи був рух автомобіля. Під час спілкування з працівниками поліції Апелянт ні стверджував керування, ні заперечував його. Але підстави для підозр у керування ТЗ саме Апелянтом у працівників поліції за цих обставин були.

4.5. З іншого боку, Апелянт пояснив, що він не керував автомобілем, водієм була його цивільна дружина ОСОБА_3 - він її викликав на роботу, оскільки там вжив алкоголь і не міг сідати за кермо. Вона приїхала на таксі, сіла за кермо, керувала автомобілем. Спочатку відвезли його товариша, а потім поїхали додому. Дружина вийшла з автомобіля, пішла в квартиру, оскільки дитина не брала слухавку і вона дуже переживала, а він сів на місце водія, слухав музику. Якраз у цей час підійшли працівники поліції.

На підтвердження своїх слів просив допитати дружину в якості свідка, але суд першої інстанції відмовив йому в цьому. Заявив таке клопотання в апеляційному суді.

4.6. Апелянт згідно з ст. 268 КУпАП має право подавати докази. Конституційні засади рівності, доведеності вини, змагальності, забезпечення права на захист ( ст. 129 Конституції) обумовлюють необхідність дослідження судом усіх доказів, які вказують на вину особи чи її відсутність. Суд першої інстанції не допитував свідка, про допит якого клопотав Апелянт і тим самим не забезпечив належне виконання вказаних конституційних засад судочинства. Це упущення усунуте в апеляційному суді (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Свідок ОСОБА_3 показала, що є цивільною дружиною Апелянта. 24.08.2025 вночі їй зателефонував Апелянт, попросив приїхати і забрати його, оскільки він вжив алкоголь і не може сідати за кермо. Приїхала на таксі. В машину сіли Апелянт і його товариш по роботі. Обоє були в стані алкогольного сп`яніння. Вона була за кермом і відвезла спочатку товариша додому, а потім приїхала додому. По дорозі нервувала. оскільки дитина не брала слухавку. Як тільки під`їхали до дому до воріт, то вона одразу ж побігла в квартиру, переживаючи за дитину, а чоловік залишився ще в машині. Двигун, як пам`ятає, не вимикала - спішила.Через деякий час вийшла, а там вже працівники поліції оформляли протокол на чоловіка. Вона їм сказала, що це вона керувала автомобілем, але ті відповіли, що вже тепер пізно.

Свідок ОСОБА_4 показав, що працює з Апелянтом на одному підприємстві. Того дня вони з Апелянтом ремонтували вантажну автомашину і дуже стомились. Увечері, вже було пізно, вживали алкоголь, десь по 200 гр горілки. Апелянт зателефонував дружині, щоб вона приїхала і розвезла їх по домах, оскільки ніхто з них не міг керувати автомобілем через стан сп`яніння. Коли вони вийшли з приміщення гаражу, то ОСОБА_6 - дружина Апелянта - вже сиділа за кермом. Його відвезли додому, а далі поїхали самі. Дружина Апелянта весь час була за кермом.

5. Оцінки.

У цій ситуації перед апеляційним судом постає дилема оцінки доказів, їх достовірності і доказової сили.

Матеріали справи дають підстави для підозр, але ці підозри є припущеннями, яких для обгрунтованого коректного висновку винуватість явно недостатньо. Протокол є актом обвинувачення і містить твердження працівника поліції про обставини правопорушення. Сам по собі він не є належним доказом вини. Решта документів справи є похідними від нього. Належним доказом в цій ситуації міг би бути відеозапис, але він безспірних даних про керування не містить. Інші докази відсутні.

Апеляційний суд констатує, що за такої ситуації факт керування доказами не підтверджений і тому в доказаності вини, за умов заперечень Апелянта, є розумний сумнів.

Більше того, твердження про керування ТЗ Апелянтом спростоване наведеними показаннями двох свідків, які однозначно ствердили, що автомобілем за обставин обвинувачення керував не Апелянт, а його дружина - свідок ОСОБА_3 .

Підстав уважати ці показання неправдивими немає, оскільки свідки приведені до присяги і попереджені про кримінальну відповідальність. Їх добропорядність, за відсутності протилежного, презюмується.

За умов, що достовірних доказів факту керування Апелянтом транспортним засобом немає, а свідки прямо вказали, що автомобілем керувала інша особа, є всі підстави для висновку, що вина Апелянта за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена.

Тому, оскаржене рішення належить скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях Апелянта складу ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Любчика С.Р. - задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 22.10.2025 щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова не оскаржується.

Суддя А.Ю. Малєєв