Провадження № 3/127/7436/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09.11.2025 року серії ЕПР1 № 508407: «09.11.2025 о 22:31 год у м. Вінниця, вул. Лугова, 16, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки зі згоди водія за допомогою приладу Алкотест Драгер 7510 № 0054, результат позитивний 1,22 проміле, тест № 426, при цьому велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори 472302, 473377, чим порушив п.2.9(а) ПДР».

До судового засідання ОСОБА_1 з`явився, винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та суду пояснив, що він 09.11.2025 о 22:31 год не керував транспортним засобом Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 . Про події того дня повідомив, що разом із цивільною дружиною ОСОБА_2 та спільним сином, орієнтовно о 21:00 год поїхали у гості до друга ( ОСОБА_3 ), який проживає менш ніж в кілометрі від них, за адресою АДРЕСА_2 . У гостях були приблизно до 22:00 год, після чого поїхали додому. ОСОБА_1 підтвердив, що вживав алкоголь того вечора, але категорично заперечував факт керування автомобілем, пояснив, що за кермом була його дружина ОСОБА_2 , яка не вживала алкогольні напої. Коли дружина зупинила автомобіль неподалік від будинку, всі вийшли з автомобіля. Працівники поліції, які підійшли до автомобіля, одразу почали спілкування із ОСОБА_1 , так як виявили, що він перебуває у розшуку ТЦК. Спілкування тривало досить довго, тому він сказав дружині разом із сином піти додому..

Також, у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка суду повідомила, що проживає на даний час в Італії, приїхала з сином на тиждень додому. В той вечір, 09 жовтня 2025 разом з чоловіком ОСОБА_1 та їх сином вони вирішили поїхати до друзів ( ОСОБА_3 та його дружина), які проживають неподалік.

Повертались додому орієнтовно після 22:00 год. Так як чоловік вживав алкоголь, то за кермом автомобіля Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 того вечора була саме вона, а її чоловік - ОСОБА_1 був пасажиром. Повертаючи до вулиці, де вони проживають, помітила що позаду їде патрульна машина поліції. Свідок ОСОБА_2 ствердно зазначила, що після зупинки автомобіля, саме вона вийшла з водійських дверей, чоловік сидів на передніх пасажирських, син позаду, які теж вийшли з автомобіля на вулицю. Працівники поліції одразу підійшли до чоловіка та почали спілкуватись на тему ТЦК та його розшуку, тому ОСОБА_2 разом із сином пішли додому.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, інші письмові докази у справі, ретельно дослідивши відеозапис фіксації на портативні відео реєстратори, суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП зважаючи на наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Частина 1 статті 266 КУпАП вказує, зокрема, що особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху: «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п. 1.10 ПДР: водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно з пунктом "v" частини першої статті 1 ("Визначення") Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року (ратифікована Україною 25.04.1974 року), термін "водій" ("погонич") означає будь-яку особу, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.д. (включаючи велосипеди) або веде по дорогах худобу, стада, упряжних, в`ючних або верхових тварин.

Відтак, обов`язковою і необхідною умовою виникнення в особи обов`язку пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння закон (ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 266 КУпАП) визначає виключно факт керування цією особою транспортним засобом.

Суб`єктом адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 КУпАП є виключно особа, яка керує транспортним засобом (водій в значенні п. "v" ч.1 ст. 1 Конвенції про дорожній рух).

Матеріали справи, зокрема відеозапис з портативного реєстратора патрульних поліцейських, не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 09.11.2025 о 22:31 год у м. Вінниця по вул. Лугова, 16, як про те зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 508407 від 09.11.2025 року.

Із відеозапису дослідженого судом не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 , а саме вчиняв технічні дії водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Із відеозапису вбачається, що працівники поліції підходять на вулиці до ОСОБА_1 , поряд з яким стоїть його цивільна дружина ОСОБА_2 та їх син, та попереджають ОСОБА_1 що його може бути затримано за порушення правил військового обліку. Факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом на відеозаписі не зафіксовано.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом винуватості особи за відсутності підтвердження відомостей, викладених в ньому, іншими доказами. Матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 автомобілем Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 .

Рапорт інспектора поліції від 09.11.2025, який є службовим документом, адресованим його керівникові, не містить посилань на докази та мотиви, з яких інспектор поліції вирішив, що водієм був саме ОСОБА_1 .

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, інших доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять. А обставини керування ОСОБА_1 автомобілем заперечуються ним у наданих судові поясненнях, а також поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , присутність якої на місті події зафіксована на портативні відеореєстратори працівників поліції. В зв`язку з чим суд вважає недоведеною обставину керування ОСОБА_1 автомобілем Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 09.11.2025 о 22:31 год.

Що, в свою чергу, свідчить про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Досліджені судом матеріли справи викликають обґрунтовані сумніви у винуватості ОСОБА_1 .

Відтак, з досліджених судом матеріалів справи не знайшли свого підтвердження зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини керування ОСОБА_1 09.11.2025 о 22:31 год у м. Вінниця, вул. Лугова, 16, автомобілем Мазда 3 д.н.з. НОМЕР_1 . Відтак він, не будучи особою, яка керує транспортним засобом, не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а поясненнями свідка ОСОБА_2 , які узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема з відеозаписом з місця події, стверджується, що автомобілем керувала інша особа, то в силу положень ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , як особи, яка не керувала транспортним засобом, відсутній склад адміністративного правопорушення за керування в стані сп`яніння.

З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: