КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/5295/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Русан А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Сулимою Максимом Івановичем, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року щодо притягнення :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , генерального директора ТОВ «НОВО НОРДІСК УКРАЇНА» (код ЄДРОПУ 41467446),

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14 липня 2025 року № 3237/АПр/26-15-07-01-05-03 14 липня 2025 року за адресою: м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 13-15, актом перевірки № 60320/Ж5/26-15-07-05-20/41467446 від 14 липня 2025 року встановлено, що посадова особа - генеральний директор ТОВ «НОВО НОРДІСК УКРАЇНА» ОСОБА_1 , вчинив правопорушення порядку ведення податкового обліку, а саме на порушення вимог пп. 134.1 п.134.1 ст. 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, п. 7 П(с)БО 16 «Витрати», затвердженогонаказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.99, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 5 752 725 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 3 712 497 грн, за 2019 рік у сумі 2 040 228 грн; абз. г) п. 198.5 ст. 198 розд.ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2018 року у сумі 2 599 042 гривень, а також завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2025 року у сумі 3 792 875 грн; за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 162-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 605, 60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_1 - Сулима М.І. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що всупереч вимог КУпАП та «Інструкції з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення», у протоколі про адміністративне правопорушення від 14 липня 2025 року № 3237/АПр/26-15-07-01-05-03 не визначено: суті правопорушення, дії або бездіяльності, яку вчинено саме ОСОБА_1 ; які саме конкретні дії останнього утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП; в чому полягає вина ОСОБА_1 ; чи є вказане правопорушення наслідком дій або бездіяльності останнього.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутні дані щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП та вини особи.

Зі змісту супровідного листа, яким справу надіслано до суду вбачається, що протокол складений на підставі акту від 14 липня 2025 року, яким встановлений факт адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , проте сторона захисту наголошує, що такий акт не підтверджує вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Судом першої інстанції не було враховано, що на момент розгляду справи строк накладення адміністративного стягнення сплив. Накладення судом 24 вересня 2025 року стягнення за нібито вчинене у 2018, 2019 та березні 2025 роках відбулося поза межами строків, визначених статтею 38 КУпАП, що вважає, є підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною, її скасування та закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, захисник ОСОБА_1 - Сулима М.І. просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року та закрити провадження у справі.

При апеляційному розгляді справи захисник ОСОБА_1 - Сулима М.І.підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явились на судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи апелянта про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2025 року було ухвалено оскаржувану постанову (а.с. 159).

Разом з тим, ні ОСОБА_1 , ні його захисник не були присутніми в судовому засіданні, яке було призначено на 24 вересня 2025 року, що також вбачається із тексту оскаржуваної постанови (а.с. 159).

Крім того, належних та допустимих доказів повідомлення апелянта про розгляд справи в суді першої інстанції, який було призначено на 24 вересня 2025 року, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що захисник Сулима М.І. 03 жовтня 2025 року отримав копію оскаржуваної постанови Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року, що підтверджується дописом на заяві про отримання копії постанови (а.с. 161 - 162).

Апеляційну скаргу було подано 10 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суд допустив неповне з`ясування обставин справи, що у свою чергу призвело до прийняття необґрунтованого рішення про винуватість останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 27 травня 2025 року по 07 липня 2025 року року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «НОВО НОРДІСК Україна», за результатами якої складено акт від 14 липня 2025 року № 60320/Ж5/26-15-07-05-20/41467446.

Актом перевірки зафіксовано порушення ТОВ «НОВО НОРДІСК Україна» пунктів134.1.1 п. 134.1 ст. 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, п. 7 П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.99, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 5 752 725 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 3 712 497 грн, за 2019 рік у сумі 2 040 228 грн; абз. г) п. 198.5 ст. 198 розд. ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2018 року у сумі 2 599 042 гривень, а також завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2025 року у сумі 3 792 875 грн.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 3237/АПр/26-15-07-01-05-03 від 14 липня 2025 року посадова особа - генеральний директор ТОВ «НОВО НОРДІСК Україна» ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а саме: порушення пунктів пунктів 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розділу ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, п. 7 П(с)БО 16 «Витрати», затвердженогонаказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.99, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 5 752 725 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 3 712 497 грн, за 2019 рік у сумі 2 040 228 грн; абз. г) п. 198.5 ст. 198 розд.ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2018 року у сумі 2 599 042 гривень, а також завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2025 року у сумі 3 792 875 грн.

Разом з тим, диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Наведені норми закону є бланкетними, а тому у протоколах повинно бути чітко зазначено обставини інкримінованого особі правопорушення, а також норма Закону, яка була порушена особою, щодо якої складений протокол.

Всупереч цим вимогам Закону у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП № 3237/АПр/26-15-07-01-05-03 від 14 липня 2025 року не зазначено, у чому конкретно полягає порушення саме ним встановленого порядку ведення податкового обліку, який ним Закон порушено. Посилання ж у протоколі на норми Податкового кодексу України без конкретизації, яку норму якого Закону особою порушено, в чому полягає це порушення, які конкретно дії або бездіяльність допущені особою, не розкриває суті конкретного порушення, яке ставиться ОСОБА_1 у вину, чим порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Тобто, при зазначенні у протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку і його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.

Однак, а ні з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а ні з наявних матеріалів справи не вбачається та не встановлено при розгляді справи в суді, які ж саме дії/бездіяльність вчинені, в чому полягає його вина у вчиненні правопорушень, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_1 правопорушень, суть самих правопорушень (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону.

На вказані порушення суд першої інстанції не звернув увагу.

Незважаючи на те, що таке обвинувачення в даному випадку є неконкретним, позбавляє можливості ефективно захищатися від нього, а сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, за результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

При цьому, всупереч вимог ст. 283 КУпАП, судом не вказаний у постанові опис обставин, установлених під час розгляду справи, а зазначені лише обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд у постанові послався на те, що вина останнього підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та копією акту перевірки. Однак, як встановлено під час апеляційного розгляду, протокол відносно ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а відтак, він не можуть бути доказами у справі.

Наявне у матеріалах справи копія акту перевірки також не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Відповідно до п. 54.5. ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Крім того, відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, за змістом наведених норм у випадку оскарження платником податків податкового повідомлення - рішення, прийнятого за результатами перевірки, сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. Єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративні правопорушення, передбаченого ст. ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

Як вбачається з матеріалів, доданих захисником Сулима М.І., ТОВ «НОВО НОРДІСК УКРАЇНА» подало заперечення на Акт перевірки, яке не було взято до уваги податковим органом - Головним управлінням ДПС у м. Києві, який на підставі Акта перевірки склав податкові повідомлення-рішення від 20.08.2025 № 2 та від 21.08.2025 № 1, № 1, № 1, № 1.

У зв`язку з чим, ТОВ «НОВО НОРДІСК УКРАЇНА» оскаржило ці податкові повідомлення-рішення за процедурою адміністративного оскарження - 02.09.2025 року було направлено до Державної податкової служби України скаргу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, не ґрунтуються на доказах по справі, оскільки акт перевірки контролюючого органу в розумінні положень ст. 56 Податкового кодексу України, як на час складання протоколу про адміністративні правопорушення, так і на момент судового розгляду був не узгодженим, а процедура оскарження податкових повідомлень-рішень ще триває, а тому стверджувати про законність та обґрунтованість акту були відсутні підстави, а отже він не міг бути визнаний доказом вини ОСОБА_1 за відсутності інших доказів у справі.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в порушенні вимог ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а тому висновок суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, є необґрунтованим.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки податкове повідомлення-рішення від від 20.08.2025 № 2 та від 21.08.2025 № 1, № 1, № 1, № 1 перебуває у процедурі оскарження.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 рокупідлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Керуючись положеннями статті 284, 293, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Сулимою Максимом Івановичем, задовольнити.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 14 липня 2025 року - закрити, у зв`язку відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський