ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2976/25 Справа № 206/4845/25 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко Т. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м.Дніпра від 25 вересня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340,00 грн., та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю:

потерпілої ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Самарського районного суду м.Дніпра від 25 вересня 2025 року ОСОБА_1 13 серпня 2025 року приблизно о 23 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в п`яному вигляді, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, бив руками, чим завдав шкоду її психічному та фізичному здоров`ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження по справі за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги наголошує на тому, що суд визнав його винуватим на підставі доказів, які виникли після складання протоколу та поза межами дати події, що є істотним порушенням норм процесуального права. Вказав, що суд поклав в основу рішення судово-медичний висновок, який було складено через два дні після події, і який не є доказом факту вчинення домашнього насильства саме 13 серпня 2025 року. Зазначив, що матеріали справи не містять жодних достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, до початку розгляду справи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності, у зв`язку з чим справу розглянуто за відсутності вказаної особи.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; письмовими поясненнями потерпілої; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року за № 2229-VIII психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, диспозиція ст. 173-2 КУпАП не містить вичерпний перелік діянь, що полягають у вчиненні домашнього насильства, оскільки законодавець посилається на вчинення будь-яких діянь і вживає термін тощо, тому судом обґрунтовано взято до уваги викладені в протоколі обставини як вчинення домашнього насильства, яке мало психологічний характер, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою та побиття руками.

Висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрози підтверджується матеріалами справи, а саме: заявою та письмовими поясненнями потерпілої, наданими поясненнями в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_2 .

Отже, вказаний протокол містить посилання на вчинення домашнього насильства психологічного характеру, що виявилось в образах та погрозі потерпілої, якою відповідно до ст. 269 КУпАП є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, що відображає ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, такі ж обставини встановлені судом.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, є безпідставними, так як обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Виходячи зі змісту диспозиції цієї норми, відповідальність настає не тільки за наявності заподіяної шкоди, але й у випадку, коли створюється можливість заподіяння шкоди, тобто таке правопорушення має формальний склад.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

З об`єктивно встановлених судом обставин вбачається, що дії ОСОБА_1 створюють у потерпілої побоювання за свою безпеку, відчуття нездатності захистити себе та має наслідком шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Дії ОСОБА_1 спрямовані на досягнення своєї мети шляхом створення для потерпілої відчуття розгубленості, подавленості від його дій, мають на меті заподіяння шкоди потерпілій шляхом порушення її прав та свобод.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що суд поклав в основу рішення судово-медичний висновок, який було складено через два дні після події, і який не є доказом факту вчинення домашнього насильства саме 13 серпня 2025 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2025 року ОСОБА_1 знову вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , яке виразилося в умисних діях фізичного та психологічного характеру, що підтверджується наданими потерпілою письмовими доказами, а саме копією висновку спеціаліста, судово-медичного експерта від 15 серпня 2025 року.

Інші доводи апелянта не спростовують факту вчинення особою адміністративного правопорушення, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпра від 25 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот