П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2025 м. Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої головним спеціалістом організаційного відділу Білоцерківської міської ради Київської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 05.08.2021 Білоцерківським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області Шлапацького О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисника адвоката Шовкопляса С.П.,

У С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 4015 від 11.09.2025, ОСОБА_2 , будучи головним спеціалістом організаційного відділу Білоцерківської міської ради Київської області, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно із пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п. 1, п.п. а, в, г, ґ п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, несвоєчасно 01.04.2024, без поважних причин, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУПАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та повідомила, що у неї не було умислу подати декларацію невчасно. Вона її подала вчасно, але з технічних причин подала 01.04.2025. У неї не було можливості перевірити чи декларація направлена, тому що вона її заповнювала в п`ятницю на роботі, оскільки були технічні можливості. Коли в понеділок прийшла на роботу, зайшла перевірила декларацію і виявилося, що вона не подана, тому підписала її і подала повторно. На роботу вона прийшла у 2022 році, але у зв`язку із воєнним станом декларації не потрібно було подавати, а потім потрібно було подати відразу за 2 роки, що вона і зробила, бо знала про те, що декларації потрібно подати. Коли вона заповнила декларації, натиснула підтвердити, далі підписати, але коли зайшла у понеділок у свій кабінет, то побачила, що декларація не підписана. В міській раді є спеціаліст, який перевіряє своєчасність подання декларацій, але чомусь цю не перевірила. Декларації вона заповнювала не вдома, а на роботі, тому що вдома такої можливості немає.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, посилаючись на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. При цьому особливістю правопорушень, пов`язаних з корупцією, є те, що початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення незалежно від того, чи є зазначене порушення триваючим. Відтак принципове значення для правильного вирішення даної справи має визначення точної дати (дня) виявлення та вчинення зазначених правопорушень, так як саме від цього часу відраховується відповідний строк.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією № 4015 від 11.09.2025, на думку старшого оперуповноваженого 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Ототюка М.С. часом виявлення порушення є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання і оголошення протоколу за участю особи, а саме 11.09.2025.

Натомість, сторона захисту вважає, що момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення. У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно відповіді на адвокатський запит №3973/01-11 від 06.10.2025 встановлено, що Білоцерківською міською радою було отримано запит щодо ймовірного порушення Закону «Про запобігання корупції» щодо ОСОБА_1 та запитувана інформація витребовувалася на підставі запиту управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 29098-2024 від 02.08.2024 (реєстраційний номер №663 1/01-1 1 від 05.08.2024). 16.08.2024 (реєстраційний номер №2796/01-11) Білоцерківською міською радою надана відповідь на даний запит управлінню стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України разом з додатками в тому числі щодо ОСОБА_1 . Відповідь запитувачу інформації направлялася за допомогою Системи електронної взаємодії органів виконавчої влади та фактично отримана 16.08.2024.

Тобто, датою виявлення адміністративного правопорушення є 16.08.2024.

В судовому засіданні додатково пояснив, що перший раз ОСОБА_1 до Управління стратегічних розслідувань викликав оперуповноважений ОСОБА_4 у серпні 2024 року. Другий раз на виклик до Управління ОСОБА_1 прибула у вересні 2024 року із захисником, де надавала письмові пояснення з приводу несвоєчасного подання декларації. Цих пояснень у справі немає. Рівно через рік ОСОБА_1 повторно викликав оперуповноважений Управління ОСОБА_4 , знову відібрав пояснення та склав протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що УСР ще у квітні 2024 року була відома інформація щодо можливого вчинення ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного з корупцією, тому вважає, що підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності немає, оскільки на день розгляду справи закінчились строки притягнення до адміністративної відповідальності. ОСОБА_5 свою вину не визнає, вона вчиняла певні дії для подачі декларації, прямого умислу на вчинення правопорушення у неї не було.

В судовому засіданні прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області Шлапацький О.В. надав висновки в порядку ч. 1 ст. 250 КУпАП, вважає що у діях (бездіяльності) ОСОБА_1 наявні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та просив суд притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі 850,00 гривень. Вказав на те, що датою виявлення правопорушення, є дата складення протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що передували складенню протоколу, можуть свідчити лише про виявлення окремих ознак складу правопорушення, а цілісна картина: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, встановлена на день складення протоколу. Повідомлення сторони захисту про те, що у 2024 році їх викликали до Управління для дачі пояснень просить оцінити критично, оскільки така інформація не підтверджена документально. Щодо умислу, то вказане правопорушення може бути вчинене як у формі умислу так і з необережності, про що зроблено висновок у постанові Київського апеляційного суду у справі № 357/2348/25 від 10.04.2025.

Суддя, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисника, прокурора, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, документи, надані стороною захисту та витребувану судом інформацію, оцінивши їх сукупності, приходить до наступного висновку.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суддею встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 20.09.2022 №462-к ОСОБА_6 з 23.09.2022 призначено на посаду головного спеціаліста організаційного відділу Білоцерківської міської ради Київської області з присвоєнням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада головного спеціаліста організаційного відділу Білоцерківської міської ради Київської області відноситься до IV категорії посад місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» - посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно - дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. При цьому дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. З Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування є посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Отже, ОСОБА_1 , будучи головним спеціалістом організаційного відділу Білоцерківської міської ради Київської області, є посадовою особою місцевого самоврядування.

Присягу посадової особи місцевого самоврядування ОСОБА_1 прийняла 23.09.2022 та цього ж дня остання письмово попереджена про встановлені Законом №1700-VII обов`язки й обмеження.

Отже, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою місцевого самоврядування, належним чином попереджена про встановлені Законом №1700-VII вимоги та обмеження.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюються обмеження, передбачені Законом №1700-VII.

Згідно із підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону №1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою місцевого самоврядування, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону №1700- VII та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин 1 та 2 статті 45 Закону №1700-VII зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону №1700-VII визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб- сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону №1700-VII НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти НАЗК підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно - правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону №1700-VII.

Відповідно до підпункту пп. 1 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 №449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.07.2021 за №987/36609, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-УІІ (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону №1700-VII (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Тобто, у ОСОБА_1 упродовж часу з 00:00 год. 01.01.2024 по 23:59 год 31.03.2024 (граничний строк) виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2023 рік.

01.04.2024 в 00:00 год ОСОБА_1 порушила порядок, передбачений ст. 45 розділу VII «Фінансовий контроль» Закону №1700-VII.

Відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному сайті НАЗК (https://public.nazk.gov.ua), щорічну декларацію за 2023 рік ОСОБА_1 подала лише 01.04.2024 о 12:57 год, тобто несвоєчасно без поважних причин.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Абзацом 10 ч. 1 ст. 1 Закону №1700-УІІ визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною в ч. 1 ст. 3 цього закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону №1700-УІІ за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки не передбачає настання наслідків, водночас суб`єкт правопорушення усвідомлює протиправність вчиненого ним діяння (дії або бездіяльності).

Виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, що вчиняється суб`єктом декларування, який усвідомив, що його бездіяльність у неподанні (без поважних причин) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в строки встановлені Законом №1700-VІІ, призвела до порушення Закону №1700-VII (тобто є протиправною) і подальше свідоме неподання декларації може призвести до кримінальній відповідальності за статтею 366-3 Кримінального кодексу України, суб`єкт декларування, з метою припинення такого порушення і небажання бути притягнутим до кримінальної відповідальності, вже після пропуску строків подання декларації умисно подає декларацію і бажає так чинити, при цьому розуміє, що тим самим фактично визнає свою провину і викриває себе у вчиненні адміністративного правопорушення за несвоєчасне її подання.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення за несвоєчасне неподання декларації буде відсутня у разі об`єктивної неможливості вчасного її подання, тобто поважних причин (неналежна робота Реєстру, хвороба, інша непереборна сила, що унеможливлює вчасне подання декларації), і подальше несвоєчасне подання декларації не утворює складу адміністративного правопорушення, окрім випадків, коли суб`єкт правопорушення вже після усунення таких причин, свідомо без діє тривалий час і не подає декларацію.

Відповідно до послідовності дій користувача ОСОБА_1 у Реєстрі встановлено, що вона у відведений законом термін для подачі декларації за 2023 рік заходила до нього 23.01.2024, коли здійснила заповнення та подачу декларації за 2021 рік (як кандидата на посаду). Наступного разу вона зайшла до Реєстру 29.03.2024, отримала дані для заповнення декларації, ознайомилась з методичними рекомендаціями та здійснила заповнення відповідних розділів декларації, але розділ 12 та 12.1 цього документу не заповнювала взагалі. Натиснувши кнопку «Зберегти документ», їй повідомлено про логічні помилки, незважаючи на які вона зберегла документ не вчиняючи ніяких дії щодо його подання та оприлюднення. І лише 01.04.2024 (вже після закінчення відведеного законодавством терміну) знову зайшла до Реєстру, заново здійснила заповнення відповідних розділів документу в тому числі і розділу 12 та 12.1 та несвоєчасно здійснила подачу попередньо збереженої декларації та подала її. Обов`язком суб`єкта декларування є знання і безумовне виконання вимог Закону №1700-УІІ, у тому числі вимог його статті 45 розділу VII «Фінансовий контроль».

Суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, визнає доведеним поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

З приводу доводів сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_1 умислу щодо несвоєчасного подання декларації суддя зазначає, що адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно із ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не передбачає лише умисної форми вини, оскільки сама диспозиція цієї норми говорить про те, що вказане адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларацій зумовлено поважними причинами, в судовому засіданні сторона захисту також не надала жодних доказів поважності несвоєчасного подання декларації за 2023 рік, отже доводи захисника в цій частині є безпідставними.

Щодо клопотання сторони захситу про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та частинами третьою - шостою статті 164-14, статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, має істотне значення як день його вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Датою вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є дата закінчення етапу подання та оприлюднення відповідно до Закону №1700-УІІ щорічних декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто 00 год. 00 хв. 01.04.2024.

У складеному щодо ОСОБА_5 протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що часом виявлення правопорушення є момент складення протоколу, оскільки зібрані матеріали та фактичні дані потребують ґрунтовного аналізу і опрацювання, після чого уповноваженим суб`єктом може бути зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформляється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складення можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення (встановлено об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону) зазначається тільки при складанні протоколу і саме з дати його складення слід рахувати строк накладення стягнення. Тому днем виявлення адміністративного правопорушення уповноважена особа вважає дату складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто 11.09.2025.

Однак суд вважає, що з таким твердженням погодитись не можна.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який фіксує факт, час та місце вчинення правопорушення. Однак, не можна ототожнювати дату складання протоколу та дату виявлення правопорушення, оскільки виявлення і фіксування правопорушення є різними юридичними фактами.

Аналогічний висновок щодо суті поняття «день виявлення правопорушення» зроблено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 166/46/17 від 14.08.2018.

Із наданих стороною захисту доказів (а.с. 56-58) вбачається, що 02.08.2024 за вих. № 29098-2024 до Білоцерківської міської ради із Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України надійшов запит про надання інформації такого змісту: «Управлінням стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснюється перевірка інформації, скерованої з Київської обласної прокуратури щодо можливих порушень вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) окремими посадовими особами органів місцевого самоврядування структурних підрозділів Білоцерківської міської ради, а саме: головним спеціалістом організаційного відділу ОСОБА_7 …»

Відповідь на вказаний запит разом з додатками до неї була направлена до УСР ДСР НП України 16.08.2024 за допомогою Системи електронної взаємодії органів виконавої влади, що вбачається із повідомлення Білоцерківської міської ради від 06.10.2025 вих № 3973/01-11 (а.с. 52) та цього ж дня ним отримана.

Згідно з отриманої на запит суду інформації з НАЗК від 04.11.2025 вих № 47-09/89904-25 (а.с.91), до Національного агенства надходив запит від Управління стратегічних розслідувань в Київській області № 7352-2024 від 15.05.2024 щодо надання витягу з інформаціно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі ІТС Реєстр) щодо послідовності дій ОСОБА_1 . Відповідь на вказаний запит було надано листом № 47-07/37219-24 від 24.05.2024. У 2025 році УСР в Київській області не зверталося із запитом до Національного агенства щодо надання витягу з ІТС Реєстр щодо послідовності дій ОСОБА_1 .

Зі змісту запиту № 7352-2024 від 15.05.2024 (а.с. 93-95), вбачається, що останній був скерований до НАЗК у зв`язку із здійсненням Управлінням стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України перевірки інформації, скерованої з прокуратури Київської області щодо можливих порушень вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» окремими посадовими особами органів місцевого самоврядування структурних підрозділів Білоцерківської міської ради, а саме: головним спеціалістом організаційного відділу ОСОБА_7 .

У зв`язку із встановленим, суд не приймає до уваги та розцінює як недостовірну інформацію викладену у відповіді на адвокатський запит від 01.10.2025 за підписом начальника УСР в Київській області ДСР НП України Андрія Даниляка № від 08.10.2025 (а.с.61-64), про те, що Управління до НАЗК із запитом про послідовність дій ОСОБА_1 в реєстрі у 2024 році не зверталось.

Відповідь на вказаний запит з НАЗК був наданий листом № 47-07/37219-24 від 24.05.2024.

Отже, ще станом на 15.05.2024 УСР в Київській області здійснювало перевірку інформації щодо можливих порушень Закону головним спеціалістом організаційного відділу Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 у зв`язку з чим зверталося із відповідним запитом до НАЗК.

Водночас, як було зазначено вище, УСР в Київській області 02.08.2024 за вих. № 29098-2024 у зв`язку з перевіркою інформації щодо можливих порушень вимог ст. 45 Закону ОСОБА_5 зверталося до Білоцерківської міської ради із запитом про надання інформації (про витребування документів стосовно ОСОБА_5 ), відповідь на який отримало 16.08.2024.

Отже, станом на 16.08.2024 посадові особи УСР в Київській області ДСР НП України виявили факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації та всі обставинини для складання протоколу.

Встановлене узгоджується із поясненнями сторони захисту в тому, що у серпні та у вересні 2024 року ОСОБА_5 з`являлася за викликом до оперуповноваженого УСР в Київській області ОСОБА_4 для дачі пояснень з приводу несвоєчасності подачі щорічної декларації за 2023 рік.

Водночас суд зауважує, що діючим законодавством чітко не визначено, що слід вважати днем виявлення правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства і джерелом права.

Так, у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 р.(заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини встановив порушення ст. 6 Конвенції і зазначив, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

У згаданому рішенні Суд зазначив, що відповідні правові акти явно суперечили один одному.

У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів.

На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56).

Отже, у разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язанні застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

З цього питання звертає на себе увагу час обізнанності уповноваженого органу у сфері протидії корупції про недотримання особою певних вимог законодавства, день надання оцінки зібраним доказам за твердженням ініціатора складання протоколу та дата складання протоколу.

Тому, у даному випадку за встановлених вище обставин, днем закінчення передбаченого ч. 4 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення слід вважати 16.02.2025.

Зволікання з проведенням ефективної адміністративної перевірки та зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 не може бути підставою для штучного продовження строків, передбачених ст. 38 КупАП.

Суд вважає, що у даній конкретній ситуації, посилання прокурора на те, що днем виявлення вчиненого правопорушення слід вважати дату складання протоколу про адміністративне правопорушення -11.09.2025, є помилковим, оскільки ч. 4 ст. 38 КУпАП чітко вказує, що адміністративне стягнення може бути накладено з дня його виявлення, тобто з часу, коли відповідні уповноважені особи дізнались про факт порушення, а не з часу, коли цей факт був підтверджений зібраними під час перевірки доказами та документами. Складання протоколу це остаточний, завершальний етап на якому фіксуються виявлені факти та всі обставини щодо встановлених порушень.

У постанові ВС у складі колегії суддів КАС від 28.02.2019 у справі № 149/2498/17, адміністративне провадження № К/9901/4274/18, зазначено наступне: "початок перебігу строків накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід також вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення".

Суд вважає за необхідне у даній справі констатувати, що обчислення строку притягнення особи до адміністративної відповідальності не може залежати від спритності посадової особи (швидкості дій вчинених уповноваженою особою) у наданні оцінки доказам, інакше буде свавільним.

Відтак, фактичним моментом виявлення органом, який уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП України суд визнає 16.08.2024 і саме з цієї дати необхідно відраховувати початок 6-ти місячного строку для накладення адміністративного стягнення, який сплив 16.02.2025.

На час розгляду справи судом (20.11.2025) від часу виявлення правопорушення (16.08.2024) пройшло більше шести місяців, тобто закінчився строк накладення адміністративного стягнення, визначений ст. 38 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього кодексу.

Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені пунктів 1-4 частини 1 статті 247 КУпАП.

Враховуючи вимоги ст. 38, 247 КУпАП, та позицію сторони захисту, суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно закрити з нереабілітуючих обставин у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Оскільки провадження у справі закривається на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, то у суду відсутні підстави зазначати в резолютивній частині постанови про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. (постанова Київського апеляційного суду у справі № 757/55105/24 від 29.07.2025).

Керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Тетяна КЛЕПА