КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5332/2025
Справа № 371/759/25
Головуючий в суді І інстанції Геліч Т.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Божка Михайла Івановича на постанову Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 18 травня 2025 року о 22:12 по вул. Центральна в с. Владиславка Обухівського району Київської області керував транспортним засобом марки ЗАЗ 968М д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Божок М.І., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 08 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Щодо ознак сп`яніння, на які посилався поліцейський під час спілкування з ОСОБА_1 та під час оформлення адміністративних матеріалів, зазначав, що такі ознаки взагалі не зафіксовано, а висновки поліцейського є надуманими і такими, що не відповідають дійсності.

Зазначав, що згідно п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Наводив роз`яснення, викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», про те, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом, чи за допомогою буксирування.

Вказував, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП немає значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Зазначав, що досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази не містять інформації про факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, натомість в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які спростували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Наводив зміст ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», згідно якої визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини, ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, якою закріплено презумпцію невинуватості, підсумовував, що наявні у справі докази не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання 24 листопада 2025 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисник Божок М.І. повторно не з`явилися, від захисника надійшло клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з зайнятістю в інших справах, зокрема, 24 листопада 2025 року о 10:10 Канівським міськрайонним судом Черкаської області буде проводитись судове засідання по розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00000014 від 29 квітня 2025 року за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

До клопотання надано витяг з офіційного веб-порталу судової влади України щодо призначення судового засідання в справі № 697/2494/25 в Канівському міськрайонному суді Черкаської області.

Відповідно до ч. 4 - 6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дня до початку судового розгляду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ «Чірікоста і Віола проти Італії»).

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення та положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням захисника (10 листопада 2025 року), а також обізнаність особи, якою подано апеляційну скаргу, про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи, що захисник у даній справі на власний розсуд надав повторну перевагу участі в розгляді іншої справи, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вини не визнав, зазначив, що 18 травня 2025 року о 22:12 по вул. Центральна в с. Владиславка Обухівського району Київської області не керував автомобілем ЗАЗ 968М д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки за кермом вказаного автомобіля перебував його товариш ОСОБА_2 , який злякався працівників поліції, оскільки вважав, що з ними можуть бути працівники ТЦК, а тому відразу втік з місця зупинки.

Захисник ОСОБА_1 . Божок М.І. просив суд закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки, а саме ОСОБА_2 , який суду пояснив, що він та його товариш ОСОБА_4 рухалися на автомобілі «ЗАЗ 968М» по вулиці Центральна в селі Владиславка Обухівського району Київської області, за кермом перебував він. Під час зупинки автомобіля працівниками поліції, злякався та втік з місці події.

Свідок ОСОБА_3 підтвердила обставини, вказані свідком та ОСОБА_1 .

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 334699 від 18 травня 2025 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 травня 2025 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- постановою серії ЕНА № 4763083 від 18 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у тому що він 18 травня 2025 року о 22 год. 12 хв. по вулиці Центральна в селі Владиславка Обухівського району Київської області, керував автомобілем «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії та полісу обов`язкового страхування, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, яку ОСОБА_1 не оскаржував і вона набрала законної сили. Суд зауважив, що у даному рішенні органу влади вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, проте, останній дану обставину не оспорював;

- відеозаписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм, який керував транспортним засобом та мав ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився і така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру.

Доводи апеляційної скарги, що ознаки сп`яніння, на які посилається поліцейський під час спілкування з ОСОБА_1 та під час адміністративних матеріалів, не встановлювались, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що конкретної процедури виявлення ознак сп`яніння Інструкцією № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, або будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено.

Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що о 22:17 працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння і запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 почав заперечувати факт керування, на що працівник поліції повідомив, що цей факт зафіксовано на відеореєстратор у автомобілі та на бодікамеру. О 22:22 працівник поліції повторно висунув вимогу ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився. Працівник поліції повторно попередив, що факт керування зафіксовано на відеозаписі і втретє висунув вимогу ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 повторно відмовився.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції пояснень свідків та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про те, що саме свідок ОСОБА_2 був за кермом автомобіля, та злякавшись працівників поліції та ТЦК, вирішив втекти із місця зупинки, оскільки, на думку суду, такі пояснення є такими, що направлені на уникнення ОСОБА_1 від відповідальності, крім того, вказані обставини повністю спростовуються відеозаписом та постановою серії ЕНА № 4763083 від 18 травня 2025 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, в яких захисник заперечував виконання ОСОБА_1 функцій водія, апеляційний суд констатує, що такі доводи дійсно спростовуються відеозаписами, долученими до матеріалів справи, зокрема відеозаписом з відеореєстратора патрульного транспортного засобу, на якому зафіксовано, що поліцейські на патрульному автомобілі починають переслідувати автомобіль білого кольору, після зупинки автомобіля з`ясовується, що це автомобіль «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 . До автомобіля підходить працівник поліції, з водійського місця виходить чоловік, особу якого в подальшому встановлюють як ОСОБА_1 (файли на оптичному диску IMG3882, IMG3883).

О 22:13 працівник поліції, починаючи спілкування з ОСОБА_1 , повідомляє, що у нього не працює права фара, ближнє світло. О 22:15 з дому виходить жінка, звертається до ОСОБА_1 (нерозбірлива фраза), на що останній відповідає: «Та нічого, приїхали додому». О 22:15 на запитання працівника поліції: «Трохи випив?» ОСОБА_1 відповідає «Не трохи». Працівник поліції перепитує: «Багато?» ОСОБА_1 відповідає: «Ні, не багато». На уточнююче запитання працівника поліції, скільки він випив, о 22:16 ОСОБА_1 , каже: «Приїхав додому з села, нікуди вже більше не їду». О 22:17: «Ви мене зупинили, в мене не працювала фара».

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази не містять інформації про факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, натомість в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційногї скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції застосовано надто суворе стягнення, апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає один безальтернативний вид стягнення - накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова судді Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Божка Михайла Івановича залишити без задоволення.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.