ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1443/25Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/585/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно постанови 18 вересня 2025 року о 21:24:36 год. в с. Пишківці по вул. Шевченка, 45 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме, квадроциклом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», а також у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

у працівників поліції були відсутні законні підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;

суд першої інстанції, ухвалюючи постанову у справі, залишив поза увагою доводи ОСОБА_1 , наведені у запереченні, які ґрунтувалися на положеннях чинного законодавства України та висновках Верховного Суду, що мають значення для забезпечення єдності судової практики. У тексті судового рішення цим аргументам не надано жодної правової оцінки;

позбавлення права керувати транспортними засобами, як адміністративне стягнення, може бути накладено виключно на водіїв, які володіли таким правом.

Заслухавши доводи захисника Дзьоби О.Б., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457980 від 18 вересня 2025 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні поліцейського СРПП ВП № 2 Хробака М.В., адресованого КНП «Бучацька міська лікарня» від 18 вересня 2025 року; рапорті ст. інспектора-чергового ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Шуї В.С. від 18 вересня 2025 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5752560 від 18 вересня 2025 року; дослідженому DVD+R диску з відеозаписами, які долучено до матеріалів справи; довідці № від 19 вересня 2025 року, виданої відділенням поліції № 2 Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Твердження апелянта про те, що у працівників поліції були відсутні законні підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до ст.35 Закону України Про Національну поліцію однією з підстав для зупинки транспортного засобу є порушення водієм правил дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для перевірки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було те, що останній керував транспортним засобом, а саме квадроциклом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.9 «в» ПДР, що і було озвучено працівниками поліції ОСОБА_1 (файл export-gxkuy.mp4 з 21:25:55 год).

Окрім того, наявність у працівників поліції законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 підтверджується наявною у матеріалах справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5752560 від 18 вересня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення.

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і в ході апеляційного розгляду не надано, отже на даний час вона не скасована і набрала законної сили.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи, наведені у запереченні, є безпідставними. Із змісту постанови вбачається, що суд навів мотиви, з яких дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, та дав оцінку усім істотним обставинам справи. Вимоги закону не зобов`язують суд першої інстанції надавати детальну оцінку кожному доводу сторони, якщо суд виклав достатні мотиви, з яких відхилив позицію ОСОБА_1 загалом.

Крім того, сам факт ненаведення у оскаржуваній постанові прямого посилання на окремі норми законодавства чи судові рішення Верховного Суду не свідчить про їх ігнорування, якщо висновки суду відповідають правовим підходам, сформованим у судовій практиці.

Доводи апеляційної скарги про те, що позбавленню права керувати транспортними засобами підлягають виключно водії, які були таким правом наділені, суд апеляційної інстанції оцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Зі змісту наведеної норми убачається, що законодавець пов`язує застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами із самим фактом відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не з наявністю у особи посвідчення водія чи фактичного надання їй такого права у встановленому законом порядку.

Також апеляційний суд враховує, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 висловила правову позицію, відповідно до якої особі може бути призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала вона на момент вчинення правопорушення отримане у встановленому порядку посвідчення водія.

Як зазначила колегія суддів об`єднаної палати, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створює реальну небезпеку для життя і здоров`я інших осіб незалежно від того, чи мала особа формальне право на керування, а тому застосування позбавлення права керування у таких випадках відповідає як каральній, так і попереджувальній меті стягнення. При цьому особи, які керують транспортними засобами без достатніх знань та без отримання посвідчення водія, становлять підвищену суспільну небезпеку, оскільки ймовірність настання дорожньо-транспортної пригоди за їх участю є значно вищою.

Таким чином, підхід, за яким позбавлення права керування може бути застосовано лише до осіб, що вже мали таке право, суперечить засадам справедливості, принципу рівності всіх перед законом і нівелює превентивну мету адміністративного стягнення.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року, відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя