ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 634/427/25 Головуючий І-ї інстанції Єрьоміна О.В.
Провадження № 33/818/1245/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Литвиненка Д.А.

за участю захисника Головко В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Головко В.В. на постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 25 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 28.04.2025 року о 00 год. 25 хв. по вул. Богдана Хмельницького в сел. Сахновщина Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області керував транспортним засобом HONDA ACCORD, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Постановою судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 25 червня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Головко В.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що з наявного відеозапису події не убачається факт керування ОСОБА_2 автомобілем, перший контакт останнього та поліцейських, згідно відео, відбувся коли ТЗ перебував у нерухомому стані, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не виконував функції водія, а проводив своє дозвілля на власний розсуд.

Вказує, що співробітники поліції, користуючись своїм службовим становищем та юридичною необізнаністю ОСОБА_2 , проти його волі примушували останнього проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, а коли він почав його проходити на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, поліцейських не влаштовувало, як саме він це робить, у зв`язку із чим наполягали, щоб він продував прилад ретельніше, що останній і робив, натомість, не ознайомили його з отриманим результатом. Вважає зазначені дії інспекторів поліції умисними з огляду на їх зацікавленість у проходженні огляду ОСОБА_2 саме у медичному закладі.

Зазначає, що відеозапис події не є безперервним, містить нарізки аудіо/відеозаписів, що є неприпустимим.

Крім того, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення лунала повітряна тривога у Харківській області, натомість, співробітники поліції не звертали на це уваги та не запропонували ОСОБА_2 прослідувати в укриття.

Також, звертає увагу, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не розглянув питання щодо покарання в частині призначення стягнення без позбавлення права керування ТЗ.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_2 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 28.04.2025 року о 00 год. 25 хв. по вул. Богдана Хмельницького в сел. Сахновщина Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області керував транспортним засобом HONDA ACCORD, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №804959 від 28.04.2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_2 ;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) не проводився за відмовою ОСОБА_2 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 28.04.2025 року о 00 год. 46 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці; огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у Сахновщинській ЦРЛ не проводився за відмовою ОСОБА_2 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не керував автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Як убачається з відеозапису події, що мала місце 28.04.2025 року, коли співробітники поліції наблизилися до автомобіля HONDA ACCORD, д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв з увімкненим двигуном, за кермом перебував ОСОБА_2 . На запитання поліцейського, куди він прямував у такий пізній час (під час дії комендантської години), ОСОБА_2 відповів, що їхав додому.

Таким чином, під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_2 жодним чином не заперечував факт керування автомобілем, відповідав на запитання, надавав документи, та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, позиціонував себе саме як водій транспортного засобу.

З урахуванням відомостей відеозапису камер працівників поліції та особистих пояснень ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги захисника про те, що він не виконував функції водія, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Водночас, заперечуючи проти протоколу захисник ОСОБА_3 зазначила, що відеозаписом не зафіксовано факт керування ТЗ ОСОБА_2 . Проте, законом не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати безпосередній рух та зупинку авто. Частиною 2 ст.266 КУпАП передбачено, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису саме під час огляду поліцейським водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці за відсутності свідків.

Доводи апеляційної скарги, що співробітники поліції примушували ОСОБА_2 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, та були зацікавлені у проходженні такого огляду водієм саме у медичному закладі, не є слушними за таких підстав.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння може проводитися поліцейським на місці вчинення правопорушення або у медичному закладі, що входить до спеціально затвердженого переліку.

Огляд на стан сп`яніння у медичному закладі проводиться у разі відмови водія від огляду поліцейським, у разі незгоди з результатами огляду поліцейським, якщо у водія є ознаки перебування під впливом лікарських або наркотичних препаратів, а також якщо водій став учасником ДТП в якому є постраждалі.

Згідно наявного відеозапису, під час спілкування із співробітниками поліції у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язкі із чим йому було запропоновано пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_2 погодився пройти такий огляд за допомогою газоаналізатора, при цьому поліцейський уточнив, чи останній бажає пройти огляд на місці зупинки та не їхати до медичного закладу, на що отримав стверджувальну відповідь. Після кількох невдалих спроб продути Драгер, співробітники поліції роз`яснили ОСОБА_2 , як саме треба діяти, а саме набрати у легені побільше повітря, та дмухати так довго, доки не почує характерний звук приладу (щелчек). Після наданих поліцією рекомендацій, ОСОБА_2 здійснив ще кілька невдалих спроб пройти огляд на місці зупинки, після чого інспектор зауважив, що такі його дії будуть розцінені як спроба затягування процедури огляду, та запропонував у такому випадку пройти огляд у лікарні, на що ОСОБА_2 спочатку погодився. Та на момент, коли необхідно було сідати у поліцейську автівку, раптом відмовився, зазначивши, що вже пройшов огляд на місці, на що співробітник поліції пояснив, що такі його дії будуть розцінені як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та щодо нього буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зважаючи на викладене, посилання апелянта на упередженість дій співробітників поліції під час процедури огляду ОСОБА_2 є безпідставними та спростовуються наявним відеозаписом, згідно якого останній на пропозицію поліцейського щодо проходження огляду на місці зупинки погодився, однак, виключно внаслідок своїх дій не пройшов його, та категорично відмовився від проходження такого огляду у медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2.5 ПДР України, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

При цьому, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Натомість, матеріали справи не містять даних щодо оскарження дій службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, не надано таких даних стороною захисту і до суду апеляційної інстанції, у зв`язку із чим твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Твердження захисника щодо безперервності відеофіксації є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_2 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №804959 від 28.04.2025 року, а саме опитування водія та пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та його відмову від проходження такого огляду.

Також, розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо аргументів захисника з приводу того, що під час повітряної тривоги при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, співробітники поліції не запропонували ОСОБА_2 прослідувати в укриття, суд звертає увагу, що можливість перебувати в укритті під час дії повітряної тривоги є правом особи, а не її обов`язком. При цьому, слід врахувати, що сам ОСОБА_2 самостійно не акцентував на цьому уваги та не вимагав від поліції надати йому таку можливість.

Водночас, зазначені обставини жодним чином не звільняють ОСОБА_2 від обов`язку виконання ним вимог п.2.5 ПДР України, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не є самостійною підставою для скасування його рішення.

Доводи апелянта про те, що районний суд при постановленні оскаржуваного рішення не розглянув питання щодо покарання в частині призначення стягнення без позбавлення права керування ТЗ, є неспроможними з огляду на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернатив до застосування адміністративного стягнення, а тому можливість накладення на водія стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами за аналогією з КПК України цією нормою не передбачена.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_2 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Жодних вагомих причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР, тобто, ставили суб`єктивний фактор над суспільним, матеріали справи не містять, не надано їх було й під час апеляційного розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_2 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Головко В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик