Справа № 541/4131/25
Номер провадження3/541/1236/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Морозовська О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер, особа з інвалідністю ІІ групи, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2025 року в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство фізичного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме дав ляпаса, тягав за волосся, чим була завдана шкода фізичному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в скоєнні адміністративного правопорушення визнав, щиро розкаюється у вчиненому, не заперечував обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Суду пояснив, що 16.10.2025 відбулася сварка з цивільною дружиною на побутовому ґрунті, а також скрутного матеріального стану, на емоціях, не втрималися і відбувся сімейний конфлікт, а також просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила, що 16.10.2025 у неї відбувся невеликий конфлікт з чоловіком на побутовому ґрунті. Крім того, зазначає, що фізичного насильства відносної неї не було, оскільки вона перша спровокувала конфлікт, на емоціях, так як син майже два місяці не виходить на зв`язок, з серпня 2025 проживаємо на пенсію ОСОБА_1 , якої не вистачає, претензій ніяких не має, примирилися і проживають далі разом. Просила суд закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, вивчивши та оцінивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

За визначенням Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII, який набрав чинності 07.01.2018, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД № 993355 від 16.10.2025 року (а. с. 1); копією рапорту помічника чергового Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Данилейченка В.О. від 17.10.2025 року (а. с. 2); письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 16.10.2025 року (а. с. 3), формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а. с. 4); відеозаписом (а.с. 5) та матеріалами справи в їх сукупності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вина останнього доведена в судовому засіданні на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, а тому він повинен нести відповідальність передбачену законом.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує положення ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, а також ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність суд визнає щире розкаяння винного.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення судом не встановлено.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке вчинила особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення чи адміністративного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Вирішення питання про застосування положень ст. 22 КУпАП суд вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено. Проте, у кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, примирення сторін, проаналізувавши матеріали та документи, що маються в справі, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, щире розкаяння у вчиненому, обставини вчинення правопорушення та відсутність від вчиненого правопорушення наслідків, які б становили велику суспільну небезпеку, не завдання значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб, суд вважає, що скоєне ОСОБА_1 адміністративне правопорушення в даному випадку за своєю суттю є незначним і зважаючи на малозначність вчиненого конкретного (саме в межах розгляду даної адміністративної справи) адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 можливо звільнити від адміністративної відповідальності, застосувавши ст. 22 КУпАП України, обмежившись усним зауваженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП передбачено, що при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи.

У зв`язку із звільненням від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 22, 40-1, 173-2, 221, 268, 283, 284, 291, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Суддя О. А. Морозовська