Справа № 303/2449/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря судового засідання: Форкоша Е.Р., учасників судового розгляду: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури Вакули Ю.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Семеновича Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Семеновича Т.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на рахунок держави.

Відповідно до постанови суду, - ОСОБА_1 , обіймаючи посаду, поліцейського взводу №2 роти №3 з обслуговування в місті Мукачево батальйону управління поліції в Закарпатській області по 20 грудня 2023 року, маючи спеціальне звання рядовий поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером 0165547, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно пункту 3, пункту 1, частини 1, статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, а саме лише 21 квітня 2024 року опублікував на офіційному веб сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в», «г» пункту 2 частини першої статті 3 тобто після звільнення за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Семенович Т.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю і оголосити йому усне зауваження, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Звертає увагу на те, що дійсно ОСОБА_1 було несвоєчасно подано декларацію після звільнення за 2023 рік, у чому він повністю визнає свою сину, щиро кається та зобов`язується не вчиняти подібних дій у майбутньому. Однак вважає, що накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції безпідставно не врахував доводів сторони захисту про те, що дії ОСОБА_1 є малозначними, натомість без наведення належних мотиві вів формально зазначив, що обставини справи, суспільна небезпека та характер вчиненого правопорушення не дають підстав для звільнення останнього від відповідальності за малозначністю. Вважає, що дані про особу ОСОБА_1 , характер та обставини правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а також те, що ОСОБА_1 , хоч і із запізненням, однак подав декларацію, відсутність реально заподіяної істотної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності вчиненого ОСОБА_1 діяння.

Прокурор подала Висновок у порядку ст. 250 КУпАП, де вказує про безпідставність апеляційних доводів. Звертає увагу суду, що з метою забезпечення сталої судової практики у справах про адміністративні правопорушення цієї категорії підлягає застосуванню судова практика Закарпатського апеляційного суду у аналогічних справах, та аналогічна практика апеляційних судів інших областей у таких справах, у зв`язку з чим вважає оскаржувану постанову суду законною і обґрунтованою.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Семеновича Т.С., які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просили її задовольнити, прокурора, яка вважає апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до такого висновку.

За положеннями ст.ст. 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання і, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду в цій частині є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за якою настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої 45 Закону України «Про запобігання корупції зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» (далі Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до пункту 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є поліцейські.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншим.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ст.294 КУпАП).

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту не заперечує той факт, що ОСОБА_1 являється суб`єктом, на якого поширюються дія Закону України «Про запобігання корупції», і при звільненні він повинен був протягом 30 календарних днів з дня припинення подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Також сторона захисту не заперечує і те, що декларація про яку йде мова в даній справі, подана ОСОБА_1 не у строк, який визначений Законом.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме - несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №76 від 03 квітня 2025 року, рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС ВМЗК Закарпатського управління ДВБ НП підполковника поліції Боднарчук О.Д. від 03 квітня 2025 року, копією витягу з наказу №1459 о/с від 30 жовтня 2023 року про прийняття на службу в поліцію за конкурсом та призначенням з 04 листопада 2023 року, копією витягу з наказу №1742 о/с про звільнення ОСОБА_1 , від 19 грудня 2023 року, копією витягу з наказу №173 о/с від 25 вересня 2024 року про повторне прийняття на службу в поліцію, поліцейським водієм взводу реагування Мукачівського районного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області за конкурсом та призначенням з 25 вересня 2024 року, копією додатку користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 , дата подання від 21 квітня 2024 року, поясненням ОСОБА_1 , та іншими доказами у справі, які самі по собі і в сукупності, не викликають сумнівів та узгоджуються між собою.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною доказами, що містяться в матеріалах справи і, які суд вважає належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскаржувана постанова судді в цій частині є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Водночас, апеляційний суд вважає, що є наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 цього ж Кодексу у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення.

За положеннями ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, суд за наявності підстав, повинен обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, ці норми закону у повній мірі не дотримані.

Так, судом не в повній мірі були враховані обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, а саме характер вчиненого правопорушення, яке фактично не призвело до будь-яких негативних наслідків, не заподіяло шкоди іншим особам або ж державі, тяжких наслідків від його дій не настало, він вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, працює, де добросовісно ставиться до виконання своїх обов`язків, відсутність обставин, які обтяжують його відповідальність, а також тривалість порушеного строку щодо подання декларації, який є незначним.

Окрім того, ОСОБА_1 жодним чином не заперечує факту щодо несвоєчасного подання декларації.

Також апеляційний суд враховує ті обставини, що ОСОБА_1 у період коли необхідно було подати декларацію захворів, у зв`язку з чим проходив обстеження під наглядом сімейного лікаря з 28.03.2024 по 20.04.2024. З цього приводу у матеріалах справи містяться відповідні докази.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, апеляційний суд вважає, що в даному випадку, застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу є явно несправедливим.

За наведених вище обставин, апеляційний суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі ст. 22 цього ж Кодексу, - у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі відповідно закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

На думку апеляційного суду, в даному випадку з урахуванням вищенаведеного, застосування саме такого заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до частково задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Семеновича Т.С. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 цього ж Кодексу, у зв`язку з малозначністю вчиненого та обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага