Провадження №3/466/3417/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Федорів О.П., дослідивши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має,зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року о 09:20 год. у м. Львові на проспекті Чорновола, 45А, здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі автомобілем марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та ліцензії, чим порушив вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У судовому засіданні ОСОБА_1 винуватість у вчиненні правопорушення визнав, пояснивши, що він дійсно перевозив осіб на таксі 31 жовтня 2025 року та працівники поліції склали відповідний протокол, якого не заперечує. Зазначив, що особа, в якої він орендував авто для таксування, повідомив, що ліцензія буде готова через кілька днів. Зараз ліцензія у нього є. На час здійснення перевезення розумів, що ліцензії немає, однак думав, що отримає попередження, адже раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Просить суворо його не карати.

Згідно з вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

За ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Частиною 1 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно з частиною 8 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для автомобільного самозайнятого перевізника: ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який не заперечує факту вчинення правопорушення, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що доводиться наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення №ПП000883 від 31 жовтня 2025 року, відеофіксацією правопорушення.

При призначення стягнення ураховую особу порушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, обставини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 достеменно знав, що здійснює господарську діяльність без ліцензії та розумів необхідність отримання такої. Обставиною, що пом`якшує відповідальність, визнаю щире розкаяння винного; обставини, що обтяжують відповідальність, відсутні. Тому доходжу висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у межах санкції статті, передбаченої ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави без конфіскації майна.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно зі ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Федорів