Справа № 466/8711/25 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О. І.
Провадження № 33/811/1746/25 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі ОСОБА_1 , захисника Дунас О.М., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Дунас О.М. на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 29.10.2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривні.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 14.09.2025 року о 23.41год. на пр. Чорновола, 14 у м. Львові, керувала транспортним засобом марки «Hyundai Cona», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в медичному закладі КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» у лікаря нарколога, що підтверджується Висновком №001894 від 15.09.2025 року, порушивши вимоги п. 2.9а ПДР України.

Захисник Дунас О.М. в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції розгляд справи відбувся неповно та необ`єктивно, вважає постанову суду незаконною та необґрунтовано, при цьому зазначає, що результати огляду ОСОБА_1 в медичному закладі слід вважати недійсним, оскільки ОСОБА_1 не погодилася з результатом огляду, оскільки хворіє на цукровий діабет та зазначений діагноз суттєво вливає на виявлені показники алкоголю в крові, також ОСОБА_1 одразу після огляду звернулася до іншого медичного закладу, де здала біологічний матеріал кров для дослідження та судом першої інстанції результат такого дослідження необґрунтовано не взято до уваги.

Розглянувши матеріали справи №466/8711/25, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №454198 від 15.09.2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.4), відеозаписами, що містяться в матеріалах справи, якими зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, оголошення причини зупинки транспортного засобу (рух по смузі громадського транспорту та проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора), виявлених ознак алкогольного сп`яніння, проходження нею огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, встановлені результати огляду 1.04 проміле та 0.98 проміле (а.с.6), медичним висновком №001894 від 15.09.2025 року, яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (а.с.6).

Огляд водія ОСОБА_1 на виявлення стану алкогольного сп`яніння проведено з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року, а саме зі згоди водія в медичному закладі.

Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки суду першої інстанції з приводу заперечень поданих в суді першої інстанції та викладені доводи в апеляційній скарзі, які є аналогічними запереченням, є обґрунтованими належним чином та апеляційний суд не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевий суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь її вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно санкції статті.

Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, винесена законним складом суду, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника Дунас О.М., апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Дунас О.М. без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.