Номер провадження: 33/813/2123/25
Номер справи місцевого суду: 496/4679/25
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисниці Шелест Олени Анатоліївни

розглянувши апеляційну скаргу захисниці Шелест Олени Анатоліївни

на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 липня 2025 року

встановив:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 липня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів, що становить 8500 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2025 року о 16:15 год. на напрямку Градениці (Укр.) Незавертайлівка (РМ) в районі п/зн 0568 на відстані 2500 м до лінії ДК ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину ДК з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску спільно з іншим громадянином України ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04. Листопада 1991 року № 1777-ХІІ, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисниця Шелест О.А., яка діє в інтересах

ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 липня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 під час виконання своїх трудових обов`язків на посаді експедитора ТОВ «Оптіма» рухався по маршруту Степове - Кучурган - Лиманське - Градениці - Троїцьке на службовому автомобілі разом з водієм

ОСОБА_3 та вантажником ОСОБА_2 . О 16:15 службовий автомобіль було зупинено на в`їзді в с. Троїцьке, Одеської області і під час перевірки документів було виявлено, що у ОСОБА_1 були відсутні військово-облікові документи (хоча документи в нього фактично є), а підтвердити їх наявність в Резерв+ не вдалося можливим, оскільки через відсутність інтернету документи не завантажувалися. Через це ОСОБА_1 було доставлено до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його звинуватили у спробі перетину Державного кордону та знаходження у прикордонній смузі без військово-облікових документів. Стосовно таких звинувачень, ОСОБА_1 надав письмові пояснення про те, що на час зупинки на в`їзді в с. Троїцьке він виконував трудові обов`язки на посаді експедитора ТОВ «Оптіма» і рухався за вказаним вище маршрутом на службовому автомобілі, на підтвердження чого надав маршрутні листи, однак прикордонниками зазначені факти не були взяті до уваги. Протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 331161 від 24 липня 2025 року та схема виявлення правопорушника, не відповідають вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в них не зафіксовано конкретні дії ОСОБА_1 , які були вчинені з метою незаконного перетинання кордону, тим більш в складі групи осіб, а сам по собі факт його перебування за 2500 метрів до лінії державного кордону не свідчить про намір вчинити правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 вчинив саме спробу незаконного перетину державного кордону, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. А інформація про спробу перетинання кордону викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є припущенням, який тлумачиться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Жодним нормативно-правовим актом не передбачена заборона вільного пересування межами країни, тім більш виконуючи трудові обов`язки, та таке пересування не може вважатися спробою перетину державного кордону, а тим паче порушенням законодавства України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисниця Шелест О.А. підтримали вимоги апеляційної скарги, надали пояснення за доводами апеляційної скарги.

Вислухавши ОСОБА_1 та його захисницю Шелест О.А. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду та таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 12 березня 2024 року судом прийнято оскаржувану постанову, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 13 березня 2024 року і закінчився 22 березня 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі

ОСОБА_1 , відомості про отримання ним копії оскаржуваної постанови у справі відсутні.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у скоєні цього адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №331161 від 24 липня 2025 року, схемою місця виявлення правопорушника, та його заявою.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду помилковими, з огляду на таке.

У відповідності до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, за ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозиція ч.1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У той час як, диспозиція ч.2 ст. 204-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушення ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч.ч. 1,2 статті 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, ці норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724) (далі Правила).

Відповідно до положень п.2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже тягар доказування щодо доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто прикордонників.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, прикордонниками надано до суду такі докази: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №331161 від 24 липня 2025 року, рапорт, копію паспорта ОСОБА_1 , схему виявлення правопорушника на ділянці віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) 25 прикз від 24 липня 2025 року.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №331161 від 24 липня 2025 року, складеного прикордонниками відносно ОСОБА_1 зафіксовано, що: « ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а саме о 16:15 год 24 липня 2025 року здійснив спробу незаконного перетину державного кордону на напрямку Градениці (Україна) Незавертайлівка (Республіка Молдова) в районі п/з 0568 на відстані 2500 м до лінії державного кордону з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску спільно з іншими громадянином України ОСОБА_4 . Своїми діями ці громадяни України порушили вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року №1777 XII».

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Оптіма» на посаді експедитора.

Рапорт, складений прикордонником ОСОБА_5 містить виклад аналогічних обставин тим, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зі схеми виявлення правопорушника убачається, що місце затримання

ОСОБА_1 знаходиться у безпосередній близькості з населеним пунктом Градениці.

Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом (ч.7 ст. 294 КУпАП).

Зважаючи на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , останній не повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, тому апеляційний суд вважає за можливе дослідити нові докази, які додані до апеляційної скарги.

З маршрутного листа ТОВ «Дистрибуційна компанія «Оптима», м. Одеса () убачається, що цей документ містить інформацію про дату 24 липня 2025 року, експедитора - ОСОБА_1 , автомобіль «Мерседес», водія ОСОБА_3 , тонаж та суму, а також щодо клієнтів і адреси торгових точок, зокрема, які знаходяться с. Градениці (а.с. 26).

Крім цього, стороною захисту надано копії видаткових накладних від 24 липня 2025 року, зокрема №ООД-067774, №№ООД-067775, які підтверджують доставку та отримання клієнтами товару, який передано експедитором ОСОБА_1 в населеному пункті Градениці (а.с. 30).

Отже, ОСОБА_1 знаходився неподалік державного кордону у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, як експедитор, який працює у ТОВ «Дистрибуційна компанія «Оптима» та забезпечував виконання замовлень з доставки товарів, у тому числі, в населений пункт Градениці.

Матеріли справи не містять відомостей на підтвердження того, що дії

ОСОБА_1 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Усупереч ст. 251 КУпАП, особою, уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи не долучено доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на перетин кордону у спосіб, що ставиться йому у провину.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, є помилковим, таким, що не відповідає фактичним обставинам цієї справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже, не має підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 липня 2025 рокускасувати та закрити провадження у справі на підставі

п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисниці Шелест Олени Анатоліївни задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисниці Шелест Олени Анатоліївни задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 липня 2025 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко