ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2840/25 Справа № 208/9232/25 Суддя у 1-й інстанції - Данилів С. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу адвоката Машошиної А.О., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Кам`янського від 17 вересня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, -

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката Машошиної А.О.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Заводського районного суду м.Кам`янського від 17 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 510 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2025 року о 14:10 год, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно падчерки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що могло завдати шкоди її психологічному здоров`ю, а саме висловлювався нецензурною лайкою та дав ляпаса.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Машошина А.О., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції.

Разом з апеляційною скаргою адвокат подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, просила визнати причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт зазначає, що постанова суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вважає, що суд здійснив формальний підхід до розгляду справи.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисник Машошина А.О. підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вбачається, що він 09 червня 2025 року о 14:10 год, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно падчерки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що могло завдати шкоди її психологічному здоров`ю, а саме висловлювався нецензурною лайкою та дав ляпаса, чим вчинив психологічне насильство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У зв`язку з чим, стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції 03.09.2024 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 445825, згідно якого ОСОБА_1 рекомендовано притягнути до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту по суті інкримінованих ОСОБА_1 обставин вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та доданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами таке діяння не підтверджується.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції, при прийнятті рішення не врахував вимоги ст. 245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом та прийшов до передчасного та помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 в даному адміністративному правопорушенні, при цьому не дотримавшись вимог щодо змісту постанови, передбачених ст. 283 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Зокрема, пунктом 17 частини 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

До висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції прийшов в результаті дослідження та оцінки наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 445825 від 23.06.2025, рапорту Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.06.2025року, письмові пояснення потерпілої, яка була опитана в присутності директора навчального закладу ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції виходив з того, що протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 445825 встановлено, що 09 червня 2025 року о 14:10 год, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно падчерки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що могло завдати шкоди її психологічному здоров`ю, а саме висловлювався нецензурною лайкою та дав ляпаса.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Допитаний у суді апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 є його падчеркою, однак він вважає її рідною донькою, оскільки виховує її з 2 років. Зазначив, що ОСОБА_2 2009 року народження, є неповнолітньою, перебуває у стосунках з повнолітнім ОСОБА_4 . Поведінка доньки різко змінилась. 09 червня 2025 року зробив ОСОБА_2 зауваження з приводу необхідності прибрати іграшки в кімнаті. Однак остання відмовилась, стався конфлікт. Вказав, що протиправних дій відносно доньки не вчиняє та не вчиняв. Зазначив також, що донька пішла з дому, та наразі мешкає у гуртожитку. На контакт з батьками не йде. Спілкується з родиною свого повнолітнього хлопця, від спілкування з якими батьки намагаються убезпечити.

Допитана в якості свідка в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 , пояснила, що є матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 це її чоловік, який виховує її рідну доньку з 2 років, ніколи її не бив та не ображав. Після того, як донька ОСОБА_2 почала зустрічатись з хлопцем ОСОБА_4 її поведінка різко змінилась, вона ставиться агресивно до своєї родини, відмовляється спілкуватись з батьками. Донька пішла з дому, наразі мешкає у гуртожитку ВСП «ТЕФК ДДТУ». Донька продовжує спілкуватись з родиною свого хлопця, що викликає занепокоєння. Зазначила, що ОСОБА_1 не вчиняв відносно ОСОБА_2 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала свої покази в суді першої інстанції, зазначила, що 09.06.2025 року ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

Також потерпіла ОСОБА_2 пояснила суду, що наразі проживає у гуртожитку, навчається у коледжі, зі своїм хлопцем розійшлась, але продовжує спілкуватись з його родиною, а саме з батьком.

Із зазначених доказів вбачається, що конфліктна ситуація, яка склалась між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди, зокрема, психічному здоров`ю потерпілої, не охоплюються складом вищевказаного адміністративного правопорушення, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Крім того, під час апеляційного розгляду судом встановлено, що у потерпілої ОСОБА_2 були реальні підстави для умисної обмови ОСОБА_1 . Так, з матеріалів справи випливає, що між неповнолітньою та її родиною виник тривалий конфлікт, пов`язаний із її стосунками з повнолітнім ОСОБА_4 та подальшим спілкуванням з його родиною, попри заперечення та занепокоєння батьків. Після того, як дівчина залишила сім`ю та почала проживати у гуртожитку, вона фактично перебувала під впливом оточення родини свого хлопця, продовжуючи з ними активні контакти.

За таких обставин суд вважає імовірним, що потерпіла могла свідомо надати неправдиві показання з метою дискредитації вітчима, що узгоджується з наявним сімейним конфліктом та її зацікавленістю підтримувати позицію оточення свого хлопця. Вказані дані ставлять під сумнів достовірність її свідчень та потребують критичної оцінки в сукупності з іншими доказами у справі.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані потерпілою до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у справі фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу саме цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі і на закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, не підтверджена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

Відтак вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Машошиної Альони Олегівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м.Кам`янського від 17 вересня 2025 року задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Машошиної Альони Олегівни, яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м.Кам`янського від 17 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко