Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2224/25 Головуючий у 1-й інст. Яковлєв О. С.
Номер провадження №33/4805/764/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді районного суду, ОСОБА_1 24 березня 2025 року о 14-49 год по вул. Одеській, 49 в м. Бердичеві керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема скаржник ставить під сумнів законність зупинки його транспортного засобу, оскільки працівники поліції не могли бачити непристебнутий пасок безпеки крізь затоновані вікна. Вказав, що відеозаписом не зафіксовані ознаки сп`яніння, процедура огляду чи висновки експерта, на противагу цього скаржник посилається на медичний висновок, який засвідчує його тверезість, а свідки, за його доводами, можуть підтвердити адекватний стан та поведінку водія. Крім того, скаржник посилався на упередженість судді, оскільки той раніше був головуючим у кримінальному провадженні щодо нього.

На думку скаржника, у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення недоведена.

ОСОБА_1 була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте він цим не скористався. Будучи належним чином повідомленим про місце і час судового засідання (СМС та поштове повідомлення, електронна адреса) останній у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 280459 від 24 березня 2025 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №741248 від 24 березня 2025 року; направленням до Бердичівської ЦМЛ на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 березня 2025 року; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом; довідкою заступника начальника Бердичівського РВП, за змістом якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував та протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався; відеозаписами з портативної нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля.

Так, із вказаного відеозапису з нагрудних портативних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції слідують за автомобілем Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , після зупинки якого з водійського місця вийшов ОСОБА_1 . Працівники поліції зауважили йому на необхідність використання ременів безпеки під час руху за кермом транспортного засобу. У спілкуванні з ОСОБА_1 поліцейські встановили, що водій не має водійського посвідчення. Разом з тим, працівник поліції вказавши, що зіниці очей водія не реагують на світло, виказав підозру про перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечив вживання наркотичних речовин та наявність ознак сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично й однозначно відмовився, отримав роз`яснення наслідків такої відмови. Далі водію роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після оформлення процесуальних документів, ОСОБА_1 ознайомлено зі складеними щодо нього адміністративними матеріалами, зокрема постановою за ч. 2 ст. 126 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП та протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказані документи він підписав. Від керування транспортним засобом поліцейські водія відсторонили, подальший рух за кермом заборонили.

Аргументи скаржника щодо незаконності зупинки його працівниками поліції за кермом транспортного засобу суд вважає необґрунтованими. В даному випадку працівники поліції діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» з дотриманням положень ст. 35 вказаного закону, оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності. У даному випадку після зупинки ОСОБА_1 працівник поліції вказав водію на не використання ним ременів безпеки. На відеозаписі (файл «Шурман рух» 14-49 год) зафіксовано як ОСОБА_1 проїжджає повз службовий автомобіль працівників поліції. Скло на передньому ряді автомобіля не має тонування. Тому працівники поліції мали можливість виявити назване порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Крім того, ОСОБА_1 не мав при собі водійського посвідчення й, як видно з долученої до справи довідки, ніколи його не отримував. За вказані правопорушення щодо останнього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 741248 від 24 березня 2025 року. Відомості про оскарження чи скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні.

В даному випадку, після зупинки автомобіля ОСОБА_1 були надані чіткі пояснення щодо мотивів зупинки, а тому його подальші дії регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

Наданий відеозапис апеляційний суд визнає належним та допустимим доказом, оскільки останній відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, хоча й наданий частинами, проте є послідовним і відображає обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення у діях водія у зв`язку з відсутністю у нього ознак наркотичного сп`яніння є необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Пунктом 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції.

За встановлених обставин працівники поліції зауважили водію, зокрема, на звужені зіниці очей, тремтіння пальців рук, що є ознаками перебування особи у стані наркотичного сп`яніння як підстави для вимоги про проходження відповідного огляду. Працівники поліції у відповідності до встановленого законом порядку пропонували йому пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння. Той у свою чергу від огляду у медичному закладі відмовився, а тому його дії правильно кваліфіковані за п. 2.5 ПДР України, що передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, водій мав можливість спростувати підозру працівника поліції щодо перебування його у стані сп`яніння, пройшовши запропонований огляд у найближчому закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку.

Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Доводи апелянта про самозвернення до Бердичівської міської лікарні з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, скаржником до матеріалів справи долучений висновок КНП «Бердичівська міська лікарня» №81 від 24 березня 2025 року о 17-00 год за самозверненням ОСОБА_1 , за результатами огляду зазначено, що ОСОБА_1 тверезий. Вказаний доказ, на думку апеляційного суду, є недопустимим, оскільки згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та ст. 266 КУпАП, огляд проводиться в присутності працівників поліції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Встановлені обставини не спростовуються показами свідків, допитаних у суді першої інстанції.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи скаржника про упередженість судді Яковлєва О.С. та неможливість його участі у розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з тим, що вказаний суддя був головуючим під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , суд вважає надуманими, оскільки під час перебування адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП у суді першої інстанції ОСОБА_1 мав змогу висловити свою позицію щодо складу суду та реалізувати своє право на відвід судді за наявності обґрунтованих сумнівів в неупередженості судді. Матеріали справи таких відомостей не містять, отже названі аргументи апелянта апеляційний суд не бере до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь