Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6287/25 Головуючий у 1-й інст. Шимон Л. С.
Номер провадження №33/4805/947/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Васильця Віталія Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 01 липня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 01 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 30 травня 2025 року о 23-43 год в м. Житомирі по вул. Володимира Гнатюка, 19 керував транспортним засобом Opel д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6820, результат 1,95 проміле, тест № 1511. Водій від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія відсторонено від керування транспортним засобом у дозволеному законом місці.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Василець В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо повірки та калібрування газоаналізатора Alcotest Drager 6820, за допомогою якого здійснювався огляд, на вимогу ОСОБА_1 поліцейський не надав вказані документи. На думку адвоката, суд першої інстанції не правильно розцінив пояснення ОСОБА_1 як визнання вини. Адвокат зазначив, що ОСОБА_1 вживав пиво перед зупинкою транспортного засобу, а результат огляду у 1,95 проміле помилковий. Вказав, що поліцейські не повідомили про ведення відеофіксації та не роз`яснили право на правову допомогу. Вважає недопустимим притягнення військовослужбовця, який постійно перебуває у зоні бойових дій, до адміністративної відповідальності з порушенням процедур, встановлених законами, підзаконними актами та рішенням Конституційного суду України.

ОСОБА_1 та його захиснику адвокату Василець В.В. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання (поштове повідомлення, оголошення, телефонограма, електронна адреса) останні у судове засідання до суду апеляційної інстанції вкотре не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, частиною 7 ст. 294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346732 від 31 травня 2025 року; копією постанови серії ЕНА № 4854919 від 30 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП; актом огляду та чеком тесту №1511 приладу «Alcotest 6820», складеними щодо ОСОБА_1 за встановленими ознаками сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, результат огляду позитивний 1,95 ‰; направленням ОСОБА_1 на огляд до КНП ОМСЦ ЖОР від 31 травня 2025 року, не доставлявся; рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Андрія Гуріна; відеозаписами з автомобільного відеореєстратора та нагрудної портативної камери поліцейського.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції з дотриманням вимог закону.

Так, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Так, з досліджуваного судом відеозапису вбачається, що працівники поліції за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору зупинили автомобіль Opel Vectra, днз НОМЕР_1 . Поліцейський підійшов до машини, назвався, попередив про безперервну відеофіксацію, вказав на порушення водієм правил дорожнього руху, а саме: рух у місті на дальньому світлі, відсутність підсвітки номерного знаку. У зв`язку із підозрою про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за ознаками: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або у медичному закладі водій погодився на огляд на місці зупинки транспортного засобу, після роз`яснення щодо порядку користування газоаналізатором Драгер пройшов огляд на місці з позитивним результатом 1,95 проміле. Водію роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Працівники поліції у присутності водія склали щодо нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та інші адміністративні матеріали, ознайомили водія з ними, повідомили про відсторонення від керування транспортним засобом до повного витверезіння. Усі складені документи водій підписав без зауважень та заперечень.

Зазначені вище докази суд першої інстанції вірно визнав належними та допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а відеозапис із портативних камер поліцейських є безперевним і послідовним, містить фіксацію обставин, які мають значення для справи, є достатнім для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у діях ОСОБА_1 .

Зафіксованими на відеозаписі обставинами не виявлено порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до нього.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що всупереч аргументам захисника, після встановлення особи водія транспортного засобу працівник поліції повідомив про безперервну відеофіксацію, роз`яснив передбачені законом права та обов`язки, зокрема і право скористатися послугами адвоката.

Водій погодився пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора Драгер. ОСОБА_1 після роз`яснення поліцейським про порядок користування технічним приладом Драгер, демонстрації готовності приладу, пройшов огляд на місці, з результатом огляду (1,95 проміле) водій погодився, перевірити покази у медичному закладі відмовився, чек приладу Драгер підписав, погодивши його зміст.

З роздрукованого результату приладу Drager Alcotest 6820, за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд, слідує, що останнє калібрування приладу проводилось 12 листопада 2025 року, а водій проходив огляд на стан сп`яніння 30 травня 2025 року, що свідчить про відсутність порушень щодо належного здійснення повірки та калібрування приладу Drager Alcotest 6820, з урахуванням того, що міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить один рік.

Варто зауважити, що будь-яких зауважень щодо роботи приладу газоаналізатора чи дій працівників поліції під час проведення огляду скаржник не висловлював, свідоцтво про повірку приладу не затребував.

Будь яких доказів на спростування неправильних, на думку скаржника, показників вмісту спирту у видихуваному повітрі за результатами огляду на приладі газоналізаторі Драгер, скаржник не надав.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що згідно постанови суду першої інстанції у судовому засіданні 01 липня 2025 року ОСОБА_1 свою вину у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння визнав, жодних заперечень відносно того, що не довіряє покажчикам приладу Драгер у суді не висловлював, та 17 липня 2025 року сплатив штраф, накладений вказаною постановою у розмірі 17000 грн. Отже, на переконання суду така погоджувальна позиція ОСОБА_1 свідчить про визнання ним вини у вчиненому, а версія щодо недовіри саме показникам технічного засобу з`явилась у суді апеляційної інстанції.

Розділом ІІ п. 7 Наказу МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Отже, законодавством України встановлений мінімальний показник вмісту алкоголю в крові 0,2‰, при наявності якого, можна стверджувати про перебування особи в стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, у водія ОСОБА_1 встановлений показник 1,95‰, що значно перевищує допустиму норму та свідчить про беззаперечне перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, перебування водія у стані алкогольного сп`яніння є доведеним фактом та сумнівів у апеляційного суду у цій частині не викликає.

Доказів, які спростовують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Отже доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію суд розцінює як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене.

Аргументи захисника щодо врахування статусу ОСОБА_1 як військовослужбовця апеляційний суд до уваги не бере та додатково зазначає, суд з повагою ставиться до факту проходження ОСОБА_1 військової служби, однак це не надає йому імунітету від відповідальності за настільки суспільно небезпечне адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Васильця Віталія Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 01 липня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь