Житомирський апеляційний суд
Справа №285/481/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Номер провадження №33/4805/790/25
Категорія ч.1 ст.130, ч.2 ст.123 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.130, ч.2 ст.123 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року об`єднано в одне провадження справи №285/481/25 та №285/483/25 і присвоєно їм номер справи 285/481/25.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.123, ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 13.01.2025 об 11 год 57 хв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Escape, номерний знак НОМЕР_1 , по вул Шевченка, 97 у м Звягелі Житомирської області, здійснив проїзд через залізничний переїзд, коли було увімкнено заборонений сигнал світлофору та шлагбаум почав опускатися, чим порушив п. 20.5 в) б) ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.123 КУпАП.

Окрім того, 13.01.2025 о 11 год 57 хв водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Escape, номерний знак НОМЕР_1 , по вул Шевченка, 97 у м Звягелі Житомирської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора Алкотестер Драгер та в найближчому медичному закладі КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» Звягельської міської ради водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Кушнеренко І.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив без уваги клопотання про відкладення судового засідання та здійснив розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , чим порушив право на захист останнього. Судом також не враховано, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, проте в протоколі такі відомості не зазначені і під час огляду останнього не було залучено представників ВСП. Також, ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що не має часу на проходження огляду на стан сп`яніння через виконання термінового завдання військового керівництва. Звернув увагу, що від права керування транспортним засобом ОСОБА_1 працівники поліції не відсторонили. Складення протоколу про адміністративне правопорушення є формальним та не є належним доказом вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, факт проїзду залізничного переїзду на червоне світло ОСОБА_1 також не визнає. Під час початку руху через переїзд останній не бачив увімкненого червоного сигналу, який забороняє рух, а шлагбаум перед переїздом опущений не був. Тому, на думку захисника, склад правопорушення передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП в діях ОСОБА_1 відсутній.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також доповнень до неї, які апеляційний суд прийняв, як письмові пояснення, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219820 від 13.01.2025, вбачається, що 13.01.2025 о 11 год 57 хв водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Escape, номерний знак НОМЕР_1 , по вул Шевченка, 97 у м Звягелі Житомирської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора Алкотестер Драгер та в найближчому медичному закладі КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» Звягельської міської ради водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використання спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ № 219820 (а.с.2); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.3); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.4); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6); відеозаписом події (а.с.9, 14).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводами апеляційної скарги зазначені висновки суду першої інстанції не спростовані.

На наявному в матеріалах справи відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та у достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 . У п. 10 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219820 від 13.01.2025 міститься посилання на назву та номер технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеозйомка, що спростовує твердження захисника про відсутність таких відомостей. Відеоматеріал, який долучений до протоколу, об`єктивно відтворює обставини, що мають значення для справи, узгоджується з іншими доказами та відповідає критерію належності і допустимості.

З відеозапису вбачається, що виконати вимогу працівників поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 беззаперечно відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. Водія ознайомлено зі складеними відносно нього процесуальними документами.

Відеозаписом підтверджено, що працівниками поліції не допущено порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, ст.ст.256, 266 КУпАП, які б могли бути підставою для визнання складених процесуальних документів недопустимими доказами.

Слід також зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3,4 Розділу І цієї Інструкції. З відеозапису фіксації обставин події вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність ознак алкогольного сп`яніння, а тому вимога поліцейського про проходження водієм відповідного огляду була законною. Твердження захисника про відсутність у ОСОБА_1 видимих ознак сп`яніння не спростовують законність дій поліцейського.

Невручення ОСОБА_1 направлення на проходження огляду у закладі охорони здоров`я не виключає наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від такого огляду.

Також, з відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , його було проінформовано щодо мотивів зупинки, а тому подальші дії водія регламентуються нормами п.2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з незгодою водія з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.

Посилання захисника на те, що поліцейськими не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не є обставиною, що виключає наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого статтею 130 ч.1 КУпАП. Крім того, законодавством не передбачено обов`язкового складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу під час відсторонення особи від керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому наслідком не залучення поліцейськими під час огляду на стан сп`яніння представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України є недійсність такого огляду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у даній ситуації ОСОБА_1 був учасником дорожнього руху, а тому за змістом ст.15 КУпАП за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, він як військовослужбовець несе адміністративну відповідальність на загальних підставах. Крім того, на обставини, за яких був зупинений поліцейськими ОСОБА_1 , не розповсюджується положення ст. 266-1 КУпАП.

Надані ОСОБА_1 медичні довідки не спростовують висновків суду про наявність в його діях складу інкримінуємого йому адміністративного правопорушення.

Також, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень норм процесуального права судом першої інстанції щодо розгляду справи у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та повністю погоджується з мотивами такого процесуального рішення, які детально наведені в оскаржуваній постанові.

Матеріалами справи підтверджено, що судом вжито усіх заходів щодо дотримання прав учасників судового процесу, передбачених ст.268 КУпАП. Тому, з огляду на положення даної норми, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а також з метою недопущення затягування і відкладення судового розгляду на строк, який перевищує строк розгляду справи, встановлений законом, суд обґрунтовано розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 . Також, апеляційний суд зауважує, що останній не був позбавлений права апеляційного оскарження судового рішення, яке реалізував. Під час апеляційного розгляду були враховані та оцінені всі доводи апеляційної скарги, які він не зміг висловити в суді першої інстанції, а також оцінені докази, наявні в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді справи в частині порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи у цій частині не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219812 від 13.01.2025.

Відповідно до п. 20.5 в) Правил дорожнього руху, рух через переїзд забороняється, якщо: увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

Згідно п.20.5 в) Правил дорожнього руху, рух через переїзд забороняється, якщо: увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

За змістом ч.2 ст.123 КУпАП в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або позбавлення права керування транспортними засобами

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№219812 від 13.01.2025, 13.01.2025 о 11 год 57 хв вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Escape, номерний знак НОМЕР_1 , по вул Шевченка, 97 у м Звягелі Житомирської області, здійснив проїзд через залізничний переїзд, коли було увімкнено заборонний сигнал світлофору та шлагбаум почав опускатися, чим порушив п. 20.5 в), б) ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 2 ст. 123 КУпАП (а.с.13).

Згідно пояснень до протоколу, ОСОБА_1 не визнав вину у порушенні правил проїзду через залізничний переїзд.

Водночас наявний у справі відеозапис не дає можливості достовірно встановити, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем Ford Escape, номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила проїзду залізничного переїзду, які встановлені п. 20.5 б), в) ПДР України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими та беззаперечними доказами.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.98 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щодо особа що скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Згідно положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачяться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Тому, на переконання апеляційного суду, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУПАП за епізодом події, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219812 від 13.01.2025.

Отже, апеляційна скарга у цій частині підлягає задоволенню, а постанова за епізодом, який відображений у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219812 від 13.01.2025, - скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП.

В іншій частині (за епізодом, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219820 від 13.01.2025) підстави для скасування постанови судді місцевого суду, у тому числі щодо накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.123 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.123 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич