Справа № 303/6263/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2025 року накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду, - 08 серпня 2025 року, близько 03 години 35 хвилин, ОСОБА_1 , знаходячись за місцем проживання у АДРЕСА_1 , вчинив сварку стосовно своєї дружини ОСОБА_2 в результаті якої завдав їй психологічної шкоди здоров`ю, не завдавши при цьому фізичного насильства і не спричинивши тілесних ушкоджень, чим самим вчинив домашнє насильство.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції при розгляді справи не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив усі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-1 КУпАП. Вважає, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в постанові суду першої інстанції не вказана жодна конкретна дія і вид насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 , а також не вказано наслідки цих дій. Звертає увагу на те, що судом не взяті до уваги пояснення потерпілої, яка просила закрити провадження стосовно ОСОБА_1 .

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просив закрити провадження по справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №695086 від 08 серпня 2025 року та письмового пояснення ОСОБА_2 від 08 липня 2025 року, а також наданими в судовому засіданні суду першої інстанції 08.08.2025 поясненнями інспекторів СПДН ВН Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що по суті вчиненого правопорушення вони є належними доказами, проте як кожен окремо, так і в сукупності є явно недостатніми, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (образи) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Протокол серії ВАД №695086 від 08.08.2025 року, складений щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме сварка, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалюючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 психологічне насильство, а саме вчинив сварку, не завдавши при цьому фізичного насильства і не спричинивши тілесних ушкоджень.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень учасників справи, наданих в суді першої інстанції, вбачається, що між подружжям виникло непорозуміння, і вони посварилися. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 08 серпня 2025 року вчинив щодо ОСОБА_2 дії, що підпадають під визначення «психологічне насильство».

Беручи до уваги досліджені судом докази, суд не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Таким чином, перелічені у оскаржуваній постанові документи не можуть бути визнані належними і достатніми доказами у справі з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення потерпілої, яка просила закрити провадження стосовно ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучено заяву ОСОБА_2 від 26.08.2025, яка нотаріально засвідчена, та в якій ОСОБА_2 просить суд скасувати постанову суду першої інстанції із-за відсутності в діях ОСОБА_5 адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, рішення суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, щопостанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага