Рівненський апеляційний суд
______________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Рівне

Справа № 569/15975/25

Провадження № 33/4815/1026/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Ошурка Й.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2025 року о 22 год. 20 хв. в м. Рівне на вул. Ст. Бандери, 14 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotester Drager 6820», а також проходження такого огляду у медичному закладі відмовилася, чим порушила п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 31 жовтня 2025 року

скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що вона не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише висловила незгоду з підозрою поліцейського, тому він навмисно, без будь-яких на те правових підстав звинуватив її у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Зауважує, що вона мала намір пройти тест на визначення наявності чи відсутності перебування її в стані алкогольного сп`яніння, однак вагалася у об`єктивності проведення перевірки та запропонованого варіанту з працівниками поліції пройти освідування у медзакладі, що узгоджується з відеозаписами, доданими до матеріалів справи та її письмовими поясненням.

Звертає увагу суду на те, що відеофіксація проводилася не безперервно, фіксування відбувалося на дві різні камери, що викликає сумнів у оформлення та проведенні самої процедури події. Наголошує, що вона відчувала тиск з боку працівників поліції, які складали протокол на неї, в той час, коли лунав сигнал повітряної тривоги, крім того вона перебувала в стресовій ситуації, яка виникла в її сім`ї, оскільки тривав процес розірвання шлюбу, в якому в неї є четверо дітей, тому вона була розгублена і не могла прийняти рішення чи варто погоджуватися на пропозицію працівників поліції, чи ні. Зазначає, що вона не відмовлялася від проходження такого огляду в медичному закладі, що і було зроблено нею після закінчення повітряної тривоги, коли запрацювали медичні заклади.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника Ошурка Й.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляду не проводився у зв`язку з відмовою особи від його проходження (а.с.4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 також відмовилася від проходження огляду (а.с.5);

- відеофайлом, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі (файл Сlip-1, час 13:20, 13:40), а також визнання ОСОБА_1 факту вживання алкогольних напоїв (файл Сlip-1, час 03:22 та час 04:00);

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин. Так, суд виходить з того, що відмова від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобі та у медичному закладі зафіксована відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписи, наявні в матеріалах справи, є недопустимими доказами, на увагу суду не заслуговують.

Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 , що ставили б під сумнів її вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо нібито тиску з боку працівників поліції та стресової ситуації, через яку вона не могла прийняти рішення, є безпідставними.

З відеозаписів з нагрудних камер вбачається, що вона не повідомляла працівників поліції про бажання слідувати до укриття або про готовність проходити огляд після завершення сигналу повітряної тривоги. Отже, твердження про неможливість прийняття рішення внаслідок тиску та стресу не підтверджуються об`єктивними доказами.

З наданого висновку КП «РОЦПЗН» РОР № 663 від 19.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 по заяві пройшла дослідження на предмет наявності сп`яніння, огляд проведено о 07 год. 18 хв. 19 липня 2025 року, тобто майже через дев`ять годин після зупинки її працівниками поліції, тому вказаний висновок судом не може братися до уваги.

Всі інші апеляційні доводи мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Таким чином, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович