ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/9205/25 Провадження 3/636/4449/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 м. Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Оболєнська С.А., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисників Сковири Л.Ю. та Керімова А.З., секретаря судового засідання Селевко А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3

в с т а н о в и л а:

26.09.2025 о 6 годині 00 хвилин старший сержант ОСОБА_1 , після проходження інструктажу щодо правил оповіщення військовозобов`язаних, правил поведінки та техніки безпеки групи оповіщення, заступив старшим групи до спільної мобільної групи оповіщення військовозобов`язаних разом з солдатом ОСОБА_2 , з метою організованого забезпечення доукомплектування військових частин Збройних Сил України.

Того ж дня о 7 годині 00 хвилин старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 та підпорядкований йому член групи оповіщення солдат ОСОБА_2 проводили заходи оповіщення військовозобов`язаних та резервістів за адресою: АДРЕСА_2 , під час яких водій ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 вдарив громадянина ОСОБА_3 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, при цьому старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 , знаходячись поруч з солдатом ОСОБА_2 , не вжив жодних заходів щодо попередження та припинення протиправних і недопустимих дій, вчинених солдатом ОСОБА_2 по відношенню до громадянина ОСОБА_3 .

Вищевказаний факт адміністративного правопорушення вказує на недбале ставлення військової службової особи до військової служби - старшого групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого сержанта ОСОБА_1 , оскільки старший групи оповіщення повинен керувати діями посильного групи оповіщення та зобов`язаний дотримуватися правил носіння військової форми, правил військової ввічливості та поведінки військовослужбовців.

У копії Журналу інструктажу персонального складу груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 наявний запис, відповідно до якого старшому сержанту ОСОБА_1 26.09.2025 інструктаж проведений.

Своїми діями старший сержант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в умовах особливого періоду, допустив недбале ставлення до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не визнав, в письмовому заключному слові зазначив, що не виконував 26.09.2025 функції старшого групи оповіщення, інструктаж не проводився, підписи в журналі інструктажу підроблені, у зв`язку з чим просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні захисник Сковира Л.Ю. надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях від 30.10.2025, додаткових поясненнях від 11.11.2025 та просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні захисник Керімов А.З. зазначив, що ОСОБА_1 не проходив інструктажу персонального складу груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , та не ставив свій підпис у журналі інструктажу, тому вони звернулися до Чугуївського районного управління поліції в Харківській області про внесення відомостей до ЄРДР за ч.1, 4 ст.358 КК України.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суддя приходить до наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-15 КУпАП диспозиція статті передбачає недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, а саме за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Окрім того, відповідно до примітки статті 17213 КУпАП, під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжений іншими Указами Президента України та діє на сьогоднішній час.

Відповідно, у таких умовах особлива відповідальність покладається на військових, адже саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності.

Вина ОСОБА_1 повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме:

?протоколом серії ДНХ-5467 від 20.10.2025, відповідно до якого старший групи оповіщення інструктор відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 старший сержант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог п.6 та п.7 Посадової інструкції старшого групи оповіщення, вимог ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не вжив жодних заходів щодо попередження та припинення протиправних і недопустимих дій, вчинених солдатом ОСОБА_2 , чим допустив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП;

?доповіддю ІНФОРМАЦІЯ_3 про нанесення тілесних ушкоджень цивільній особі, під час здійснення оповіщення солдатом ОСОБА_2 водієм ІНФОРМАЦІЯ_6 від 26.09.2025 №11/12660;

?матеріалами службового розслідування, затверджених наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.10.2025 №3, відповідно до яких військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 за неналежне виконання 26.09.2025 обов`язків старшого по групі оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_8 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - сувора догана;

?копією Журналу інструктажу персонального складу групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов інструктаж 26.09.2025 щодо дотримання законодавства України, техніки безпеки, військової дисципліни та ввічливої поведінки під час здійснення заходів оповіщення;

?копією витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.09.2025 №281, 285 «Про організацію оповіщення військовозобов`язаних на території Чугуївського району», згідно якого у ІНФОРМАЦІЯ_7 створено 1 групу оповіщення на період з 26.09.2025 по 03.10.2025 у складі: старший групи начальник відділення комплектування та рекрутингу ІНФОРМАЦІЯ_9 майор ОСОБА_4 , офіцер відділення комплектування та рекрутингу ІНФОРМАЦІЯ_9 старший лейтенант ОСОБА_5 , інструктор відділення комплектування та рекрутингу ІНФОРМАЦІЯ_9 сержант ОСОБА_1 , водій ІНФОРМАЦІЯ_9 солдат ОСОБА_2

?копією військового квітка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , де зазначене військове звання старший сержант;

?показами свідка ОСОБА_4 , який є безпосереднім керівником ОСОБА_1 та зазначив в суді, що 26.09.2025 саме він був визначений старшим групи оповіщення, однак в цей день виконував бойове завдання за усним наказом начальника, а ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 здійснювали оповіщення військовозобов`язаних, за усним наказом начальника ОСОБА_6 , старшим групи оповіщення визначений старший по військовому званню старший сержант ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ) військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно статті 32 Статуту внутрішньої служби ЗСУ за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини.

Статтею 33 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно до статті 35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (стаття 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків або порушення військової дисципліни. У разі проведення службового розслідування, зазначені обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого командир вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

За змістом статей 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як джерело доказів.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище перекладача, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності і, при наявності свідків і потерпілих, протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Зазначені вище вимоги особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення виконані, зокрема, у ньому чітко вказано суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, тому посилання захисника Сковири Л.Ю. на невідповідність протоколу вимогам ст.256 КУпАП безпідставне.

Також належить врахувати, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив будь-яких зауважень щодо його змісту, зокрема, не висловив заперечень відносно того, що він виконував обов`язки старшого групи оповіщення та мав статус військової службової особи.

З моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення після проведення службового розслідування, в тому числі з приводу несвоєчасного складання протоколу, на яке посилається захисник. Тобто незаконність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Окрім того, суддя зауважує, що ОСОБА_1 та його захисники не оскаржили акт службового розслідування та наказ від 01.10.2025 №36 «Про результати проведення службового розслідування», яким накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення та констатований факт неналежного виконання 26.09.2025 обов`язків старшого по групі оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто не скористалися правом, передбаченим п.3, 4 розділу IV Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 на оскарження рішення, прийнятого за результатами службового розслідування та накладання адміністративного стягнення, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Твердження захисника Сковири Л.Ю. про те, що ОСОБА_1 не є військовою службовою особою хибне, оскільки на старшого сержанта ОСОБА_1 усним наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 покладено виконання обов`язків старшого групи оповіщення, що відповідає п. 2 ст. 35 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», про що свідок начальник відділення комплектування та рекрутингу ІНФОРМАЦІЯ_9 майор ОСОБА_4 зазначив під час його допиту в суді, оскільки він перебував в цей день на бойовому завданні, хоча і був визначений старшим групи згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.09.2025 №281, 285 «Про організацію оповіщення військовозобов`язаних на території Чугуївського району».

Так, 26.09.2025 на виконання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.09.2025 №281, 285 «Про організацію оповіщення військовозобов`язаних на території Чугуївського району» до групи оповіщення увійшли тільки інструктор відділення комплектування та рекрутингу ІНФОРМАЦІЯ_9 сержант ОСОБА_1 та водій ІНФОРМАЦІЯ_9 солдат ОСОБА_2 , то у відповідності до ст.32 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» саме ОСОБА_1 був старшим групи оповіщення, а підлеглим ОСОБА_2 , а отже ОСОБА_1 не дотримався вимог посадової інструкції старшого групи оповіщення.

Щодо інших процедурних недоліків при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначених захисником, то слід вказати наступне.

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд виходить з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення, отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.

У даній справі порушення, про які зазначає захисник у судовому засіданні, не вплинули на можливість встановлення фактичних даних та особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, та доданих до нього матеріалів.

За таких обставин, оцінивши наведені докази в їх сукупності, приходжу до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, та доведеність його вини.

Військовозобов`язані, які залучені державою Україна повинні адекватно оцінювати обстановку, стримувати свої емоції, правильно приймати рішення під час конфліктних ситуацій та які за своїми морально-діловими та психологічними якостями віднесені до «групи підвищеної психологічної уваги».

Протиправні дії по відношенню до цивільного населення в ході оповіщення громадян, застосування фізичної сили є недопустимими та такими, що негативно впливають на імідж Збройних Сил України, підривають довіру до Сил оборони та створюють підґрунтя для використання їх у цілях ворожої пропаганди.

При обранні міри адміністративного стягнення, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, а саме те, що він є працездатним, ступінь його вини, майновий стан, ставлення до скоєного, приходжу до переконання про можливість накладення адміністративного стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 17215 КУпАП, а саме штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у сумі 8500 грн). Таке стягнення буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Керуючись ст.ст.172-15 ч.2, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

В задоволенні клопотання захисника Сковири Любові Юріївни та захисника Керімова Аліка Заміровича про закриття провадження у справі відмовити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп (р/р № UA0020651, отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Чугуїв/21081100, код отримувача: 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів державного бюджету: 21081100).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу (17000,00 грн); витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-денний строк з дня оголошення постанови скарги про апеляційне оскарження.

Суддя: С.А. Оболєнська