Житомирський апеляційний суд
Справа №294/1732/24 Головуючий у 1-й інст. Рукас М. С.
Номер провадження №33/4805/845/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - Хараїм Ольги Валеріївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Чуднівського районного суду Житомирської області від 05 червня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 05 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 , 09.09.2024 о 17 год 01 хв в м.Чуднів по вул.Героїв Майдану, керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку запропонованому працівниками поліції, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Хараїм О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, у якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП або, застосувавши аналогію закону відповідно до ст.69 КК України, призначити більш м`яке стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП - у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Послалась на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що наявні в матеріалах справи докази є неналежними, недопустимими та такими, що не узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», які б свідчили про беззастережну винуватість у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення. Зокрема, адвокат звернула увагу на відсутність доказів керування транспортним засобом та законності його зупинки відповідно до ст.35 Закону України «Про національну поліцію». З наявних у справі відеозаписів вбачається, що автомобіль перебував у нерухомому стані на узбіччі, двигун не працював, а докази того, що ОСОБА_1 щойно приїхав і зупинився, в матеріалах справи відсутні. Також, зазначила, що вимога працівника поліції про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння була безпідставною, оскільки ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 поліцейськими не виявлено, а мотивом такої вимоги стала інформація про попередні матеріали за ст.130 КУпАП. Крім того, зауважила, що її підзахисному не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та не було відсторонено від керування транспортним засобом. Наведене, на її думку, свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Окремо звернула увагу на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і в день складення відносно нього адміністративних матеріалів виконував обов`язки військової служби, у зв`язку з чим огляд, відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП, мав проводитися посадовою особою ВСП, а не працівником поліції. Посилаючись на ст.33 КУпАП, адвокат зазначила, що ОСОБА_1 зарекомендував себе відповідальним і дисциплінованим військовослужбовцем, сумлінно виконує службові обов`язки, впевнено керує різними видами транспорту, що неодноразово ставало у нагоді під час бойових завдань, і просила застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення - штраф без позбавлення права керування транспортними засобами.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ААД №758827 від 09.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , 09.09.2024 о 17 год 01 хв в м.Чуднів по вул.Героїв Майдану, керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП(а.с.2-3).

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Частиною 1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №251341 від 09.09.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.ч.1,2 ст.126 КУпАП (а.с.5); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.4); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.6).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку, і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки такого є безпідставними, оскільки останнім було вчинено порушення ПДР, яке сталося саме внаслідок керування транспортним засобом, за що його було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і винесена постанова серії ББА №251341 від 09.09.2024. Крім того, з відеозапису вбачається, що на момент під`їзду працівників поліції ОСОБА_1 виходив з водійського місця транспортного засобу, а в суді першої інстанції він підтвердив, що здійснив зупинку свого автомобіля з порушенням ПДР.

Також із відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 , у зв`язку з виявленими у нього ознаками сп`яніння, не виконав вимогу працівників поліції пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду, а також суть інкримінованого правопорушення та повідомлено про складання відносно нього адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП, однак водій відмовився від отримання оформлених працівниками поліції документів.

Слід зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. У працівника поліції була обґрунтована підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на ознаки, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для проведення відповідного огляду є безпідставними.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими, оскільки з відеозапису вбачається, що водій сам зазначав про необхідність проведення огляду у спеціально відведених місцях, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, у подальшому водій уникав відповіді та контакту з працівниками поліції, що фактично свідчить про відмову від проходження огляду у будь-який спосіб.

Доводи про те, що у протоколі зазначено лише про відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тоді як поліцейські пропонували огляд і на наркотичне сп`яніння, не впливають на допустимість доказів. Водій відмовився від проходження будь-якого огляду, фактично уникав працівників поліції та не проявив наміру виконати вимоги п. 2.5 ПДР. Така поведінка утворює склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, який саме вид сп`яніння підлягав перевірці, а зазначені неточності у формулюваннях протоколу є формальними і не впливають на суть та доведеність факту відмови.

Відеозаписом підтверджено, що істотних порушень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та ст.266 КУпАП працівниками поліції не допущено.

Твердженням ОСОБА_1 про те, що його огляд, як військовослужбовця, мав проводитись в порядку ст.266-1 КУпАП, суддя місцевого суду надав правильну оцінку, яка обґрунтовано викладена у мотивувальній частині судового рішення та не потребує додаткового правового аналізу. Окрім того, суд обґрунтовано відхилив долучену ОСОБА_1 довідку про виконання обов`язків військової служби та надав їй належну оцінку. У даному випадку ОСОБА_1 перебував у цивільному був учасником дорожнього руху, а тому за змістом ст.15 КУпАП за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, він як військовослужбовець несе адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Також, відеозаписом спростовуються аргументи апеляційної скарги щодо не відсторонення ОСОБА_1 від подальшого керування транспортним засобом. При цьому, законодавством не передбачено обов`язкового складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу під час відсторонення особи від керування транспортним засобом.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі, обіймає посаду водія, не можуть бути підставою для звільнення його від накладеного судом стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Санкція статті 130 КУпАП за своєю правовою природою є безальтернативною і передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та закон в даному випадку не допускає процесуальної можливості призначити будь-яке інше адміністративне стягнення залежно від особи порушника чи роду його занять.

Посилання апелянта на необхідність застосування аналогії відповідно статті 69 Кримінального кодексу України є безпідставними, оскільки законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає можливості призначення більш м`якого стягнення, ніж визначено санкцією статті, а положення Кримінального кодексу України не можуть бути застосовані за аналогією у справах цієї категорії (ч.4 ст.3 КК України).

Таким чином, накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам закону і підстави для його пом`якшення відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v.France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.

Будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в суді апеляційної інстанції захисником не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Також не підлягає задоволенню клопотання захисника про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи дане клопотання, захисник послалась на те, що на час апеляційного розгляду закінчився, передбачений ст.38 КУпАП, річний строк накладення адміністративного стягнення. Проте справа судом першої інстанції розглянута в межах строків накладення адміністративного стягнення, а закінчення таких строків на час розгляду справи апеляційним судом не є підставою для закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника Хараїм Ольги Валеріївни про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційну скаргу адвоката Хараїм Ольги Валеріївни, яка подана в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 05 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич