П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2025 Справа №607/20033/25 Провадження №3/607/7395/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457110 від 17 вересня 2025 року зазначено, що о 22 год. 51 хв. 17 вересня 2025 року в м. Тернополі, вул. Дружби, 9, водій керував транспортним засобом (далі ТЗ), не маючи права керування таким ТЗ, а саме: без водійського посвідчення відповідної категорії; правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п.2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ; відтак, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Від захисника особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, адвоката Колодія А.С. надійшло клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Своє клопотання про закриття справи на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП адвокат обґрунтував тим, що складений протокол про адміністративне правопорушення є незаконним та безпідставним, складений з порушенням вимог чинного законодавства за відсутності належних та допустимих доказів. Захисник вказав, що надані суду матеріали не містять жодних об`єктивних, достовірних, беззаперечних та узгоджених між собою доказів того, що ОСОБА_1 17 вересня 2025 року о 22:51 год. в м. Тернопіль по вул. Дружби, 9, керував ТЗ «Mercedes-Benz S500», д.н.з. НОМЕР_3 , та й взагалі того, що зазначений транспортний засіб рухався вказаною вулицею міста Тернополя чи перебував на ній у зазначений у протоколі час. На відеозаписах долучених до матеріалів справи, не вбачається, що останній виходив чи закривав двері взагалі будь-якого автомобіля, а просто знаходився біля під`їзду житлового багатоквартирного будинку, де припарковано безліч автомобілів. Крім того, на відеозаписі автореєстратора не помітно ні марки, ні моделі, ні реєстраційного номера автомобіля, який переслідують працівники поліції. У клопотанні підкреслено, що працівниками поліції на місці події не встановлено факт керування саме ОСОБА_1 будь-яким автомобілем, а автомобіль марки «Mercedes-Benz S500», д.н.з. НОМЕР_3 , був зазначений у постанові серія ЕНА № 4732081 від 14 травня 2025 року, що вказує на припущення працівників поліції.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Колодій А.С. категорично заперечив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, повторно вказав, що останній не керував ТЗ.

Пояснення у судовому засіданні надав працівник поліції лейтенанта поліції Тракало Юрій Володимирович, який складав адміністративні матеріали. Поліцейський зазначив, що екіпаж службового автомобіля поліції прийняв рішення зупинити ТЗ «Mercedes-Benz S500», д.н.з. НОМЕР_3 , оскільки була наявна інформація, що ним може керувати особа, позбавлена водійських прав. У процесі переслідування автомобіль прискорився та різко звернув напрямку будинків по вул. Дружби, м. Тернопіль; у зв`язку з цим на незначний час було візуально втрачено автомобіль, який згодом виявлено біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Неподалік ТЗ знаходилася особа, якій інкриміновано вчинення правопорушення. Поліцейський зазначив, що з огляду на сукупність обставин він дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного проступку, відповідальність за який передбачено частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення суду надано докази, досліджені в судовому засіданні, а саме:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457110 від 17 вересня 2025 року (а.с. 1);

відеоматеріали «export-ah3kn» з нагрудних камер 473056, 474367, та автореєстратора «IMG_7402», «IMG_7403» (а.с. 2);

рапорт поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Тракало Ю.В. від 18 вересня 2025 року (а.с. 3);

копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4732081 від 14 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 4);

довідка УПП в Тернопільській області ДПП від 18 вересня 2025 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 5);

довідка УПП в Тернопільській області ДПП від 18 вересня 2025 року, в якій зазначено, що за ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 5);

довідка УПП в Тернопільській області ДПП від 18 вересня 2025 року, за даними якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а.с. 6).

Частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з пунктом 2.1.а. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, а частиною п`ятою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Факт керування особою ТЗ є стрижневою ознакою для встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 126 КУпАП, відтак фіксація належними та допустимими доказами дій особи, що знайшли свій прояв у керуванні нею ТЗ, є визначальним для з`ясування наявності або відсутності вини у діях такої особи.

Проаналізовані в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, зокрема відеоматеріали: відеозаписи автореєстратора «IMG_7402», «IMG_7403», «export-ah3kn» з нагрудних камер 473056, 474367, не дають суду підстав для висновку про доведеність факту керування ТЗ ОСОБА_1 . Так, відеофіксація подій, які відбулися 17 вересня 2025 року на вул. Дружби, 9, м. Тернопіль, не містить відеоряду, на якому зафіксовано керування автомобілем ОСОБА_1 , а останній послідовно заперечував цей факт.

Відтак, суд констатує, що суду не надано доказів, які б підтверджували факт керування саме ОСОБА_1 ТЗ.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В абзацах другому п`ятому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 лютого 2019 року у справі № 1-р/2019 Конституційний Суд України зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, Messeguй and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Слід зазначити, що тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах на користь людини». Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи (пункти 47 49 постанови Верховного Суду від 10 січня 2024 року, справа № 240/4894/23).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини також наголошував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див., зокрема, § 43 рішення у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, заява № 16437/04)

За таких обставин, враховуючи вищенаведене суд констатує відсутність належного доведення працівниками поліції факту керування ТЗ «Mercedes-Benz S500», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 . Суду не надано відеозаписи з місця події, свідчення свідків, які безпосередньо бачили як ОСОБА_1 керував цим автомобілем.

Ураховуючи наведене вище, дії ОСОБА_1 , зазначені у протоколі серії ЕПР1 № 457110 від 17 вересня 2025 року які кваліфіковано за частиною п`ятою статті 126 КУпАП, не знайшли свого підтвердження, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Керуючись статтями 7 9, 33 36, 126, 245, 247, 251 252, 280, 283 284, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень.

2. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

4. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

5. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. І. Якімець