П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення що надійшла із ВП №1 Ужгородського РУП в Закарпатській відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №249400 від 06.08.2025 вбачається, що 22.07.2025 о 12:10 год. громадянка ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню свого малолітнього сина ( ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме останній в період з 17.06.2025 по 20.06.2025 перебуваючи в обласному оздоровчому Закарпатському санаторії «Малятко» с. Оноківці, Головна, 1 висловлювався відносно ОСОБА_4 03.03.2017 образливими словами та пошкодив його дитячу іграшку. Чим порушила ст.. 150 п.1 Сімейного кодексу, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2025 матеріали справи за вказаним протоколом повернуто до ВП№1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області для усунення виявлених судом недоліків та належного оформлення.

Повторно справа до суду надійшла до суду 02.10.2025 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2025 матеріали справи за вказаним протоколом повернуто до ВП№1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області для усунення виявлених судом недоліків та належного оформлення.

Повторно справа до суду надійшла до суду 06.11.2025 року.

Так, до матеріалів протоколу додано лист в якому зазначено, що в поясненні гр.. ОСОБА_5 , 2014 року народження, чітко зазначено, що 21.07.2025 року під час проведення виховної години в ігровій кімнаті, вихователем ОСОБА_6 , в присутності директора оздоровчого закладу, з розмови стало відомо, що іграшку, яка належала ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) пошкодив ОСОБА_9 , а саме відірвав крило.

Гр. ОСОБА_1 неналежним чином здійснювала свої батьківські обов`язки в частині виховання свого малолітнього сина ОСОБА_10 , а саме (останній висловлювався образливими словами, які принижували честь та гідність малолітнього ОСОБА_11 та пошкодив його іграшку «Гусь». Матеріальної шкоди не заподіяно оскільки вихователь одразу полагодила цю іграшку.

Причина не складання протоколу за ст. 173-4. Булінг (цькування) учасника освітнього процесу.

Булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно договору від 17.07.2025 №6 Санаторій зобов`язувався надати Замовнику послуги з санаторно-курортного лікування, відповідно Калькуляції складеної згідно положень постанови КМУ від 17.09.1996 №1138. Зазначеним договором освітній процес під час санаторно-курортного лікування не передбачено. Тобто, Обласний оздоровчий Закарпатський санаторій «Малятко» не є закладом який надає освітні послуги.

Не обмежуючись вищенаведеним, відповідно Закону України 3792-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо запобігання насильству та унеможливлення жорстокого поводження з дітьми» визначено механізми унеможливлення жорстокого поводження з дитиною, у тому числі булінгу (цькування) в закладах освіти, фізичної культури і спорту, оздоровлення та відпочинку дітей, культури та інших колективах, де з метою навчання, тренування, творчості, оздоровлення, відпочинку, лікування тощо перебувають діти.

Зміни щодо внесення поправок у статті 173-4 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення станом на момент складання даного адміністративного протоколу не було, відповідно Закону України 3792-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо запобігання насильству та унеможливлення жорстокого поводження з дітьми».

У судовому засіданні ОСОБА_1 , вину у вчинені правопорушення заперечила повністю.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.184 КУпАП відповідальність осіб настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Диспозиція ч.1 ст. 184 КупАП є бланкетною, тобто відсилає (посилається) до других законів, нормативних або других актів (інструкцій, статутів, положень, наказів, правил тощо).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2025 та 02.10.2025 матеріали справи за вказаним протоколом повернуто до ВП№1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області для усунення виявлених судом недоліків та належного оформлення.

Так, у ході доопрацювання до матеріалів справи додано лист начальника ОСОБА_12 , у якому вказано на те, що:

22.07.2025 о до відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - батька малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме щодо цькування (булінгу), яких зазнає його син під час перебування в оздоровчому таборі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від невідомих йому осіб.

Під час розгляду матеріалів працівником ЮП ОСОБА_14 було направлено лист до оздоровчого санаторію «Малятко» з метою з`ясування та прийняття неупередженого рішення щодо вчинення булінгу відносно малолітнього ОСОБА_15 під час перебування в вищезазначеному закладі. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що згідно висновку комісії з розгляду заяви громадянина ОСОБА_13 від 21.07.2025, Наказ №17-0 від 22.07.2025, інформація щодо вчинення булінгу не знайшла свого підтвердження у частині вчинення стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, інших учасників освітнього процесу, шкоди психічному або фізичному здоров`ю, оскільки відповідно договору від 17.07.2025 №6 ОСОБА_16 зобов`язувався надати Замовнику послуги з санаторно-курортного лікування, відповідно Калькуляції складеної згідно положень постанови КМУ від 17.09.1996 №1138. Зазначеним договором освітній процес під час санаторно-курортного лікування не передбачено.

Крім того, повідомили, що батьки хлопчика ОСОБА_17 , який був учасником конфлікту, 24.07.2025 подали заяву, згідно якої забрали дитину, в зв`язку з чим хлопчика було виписано із санаторія.

При цьому у листі зазначено, що натомість в діях громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , матері малолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), та порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу, у зв`язку з чим громадянку ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності згідно зазначеного Кодексу.

Факт нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_4 , під час перебування в дитячому таборі «Малятко», розташованому в с. Оноківці, Головна, буд. № 1, Ужгородського району, не знайшов свого підтвердження. До того ж, батько ОСОБА_13 , не зазначив про намір проходження СМЕ, що унеможливлює встановити наявність, ступінь та характер тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим за відсутністю складу кримінального правопорушення прийнято рішення щодо припинення розгляду вказаних матеріалів.

Також, до матеріалів протоколу в ході доопрацювання, додано лист заступника начальника ОСОБА_19 в якому зазначено, що в поясненні гр.. ОСОБА_5 , 2014 року народження, чітко зазначено, що 21.07.2025 року під час проведення виховної години в ігровій кімнаті, вихователем ОСОБА_6 , в присутності директора оздоровчого закладу, з розмови стало відомо, що іграшку, яка належала ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) пошкодив ОСОБА_9 , а саме відірвав крило.

Гр. ОСОБА_1 неналежним чином здійснювала свої батьківські обов`язки в частині виховання свого малолітнього сина ОСОБА_10 , а саме (останній висловлювався образливими словами, які принижували честь та гідність малолітнього ОСОБА_11 та пошкодив його іграшку «Гусь». Матеріальної шкоди не заподіяно оскільки вихователь одразу полагодила цю іграшку.

Причина не складання протоколу за ст. 173-4. Булінг (цькування) учасника освітнього процесу.

Булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно договору від 17.07.2025 №6 Санаторій зобов`язувався надати Замовнику послуги з санаторно-курортного лікування, відповідно Калькуляції складеної згідно положень постанови КМУ від 17.09.1996 №1138. Зазначеним договором освітній процес під час санаторно-курортного лікування не передбачено. Тобто, Обласний оздоровчий Закарпатський санаторій «Малятко» не є закладом який надає освітні послуги.

Не обмежуючись вищенаведеним, відповідно Закону України 3792-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо запобігання насильству та унеможливлення жорстокого поводження з дітьми» визначено механізми унеможливлення жорстокого поводження з дитиною, у тому числі булінгу (цькування) в закладах освіти, фізичної культури і спорту, оздоровлення та відпочинку дітей, культури та інших колективах, де з метою навчання, тренування, творчості, оздоровлення, відпочинку, лікування тощо перебувають діти.

Зміни щодо внесення поправок у статті 173-4 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення станом на момент складання даного адміністративного протоколу не було, відповідно Закону України 3792-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо запобігання насильству та унеможливлення жорстокого поводження з дітьми».

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення згідно ст.256 КУпАП зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зі змісту фабули протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 22.07.2025 о 12:10 год. громадянка ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню свого малолітнього сина ( ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме останній в період з 17.06.2025 по 20.06.2025 перебуваючи в обласному оздоровчому Закарпатському санаторії «Малятко» с. Оноківці, Головна, 1 висловлювався відносно ОСОБА_4 03.03.2017 образливими словами та пошкодив його дитячу іграшку. Чим порушила ст. 150 п.1 СК, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності .

Основною й обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу правопорушення є вина. Принцип, відповідно до якого відповідальність можлива лише при наявності вини, сформульований у Конституції України.

Частина 1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей.

У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено які саме дії передбачені ст.150 СК України були вчинені ОСОБА_1 умисно чи з необережності, що призвели до її ухилення від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України.

Варто зазначити, що у листі, що доданий до матеріалів справи у ході доопрацювання вказано лише на те, що в діях громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , матері малолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), та порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу, у зв`язку з чим громадянку ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності згідно зазначеного Кодексу.

Також у рапорті від 08.08.2025 старшого інспектора СЮП ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції С. Теменко, що наявний у матеріалах справи, вбачається, що згідно висновку комісії з розгляду заяви громадянина ОСОБА_13 , від 21.07.2025 Наказ №14-0 від 22.07.2025, інформація щодо вчинення боулінгу не знайшла свого підтвердження, так само і факт нанесення дитині тілесних ушкоджень не знайшов свого підтвердження також. У рапорті зазначено, що в діях громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_1 , матері малолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), та порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу, у зв?язку з чим громадянку ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності згідно зазначеного Кодексу.

Поряд з цим, інших відомостей до матеріалів протоколу не долучено, постанову суду від 02.09.2025 року, якою повернуто матеріали для належного оформлення не виконано.

Відповідно ч.1 ст. 150 Сімейного кодексу України, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно з ст.184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в ст.ст. 150, 180 СК України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», чи ін.).

Поряд із цим в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано у відповідності до диспозиції ч.1 ст. 184 КУпАП, у чому полягає вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 184 КУпАП, відповідальність настає саме за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Натомість у протоколі не розкрито суть вчиненого правопорушення, зазначено загальне формулювання.

Тобто, суть правопорушення, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення, хоч формально і зазначено, проте фактично не відповідає тим правовим нормам, які в ньому зазначені, а саме диспозиції ч. 1ст.184 КУпАП.

Згідно чинного КУпАП не передбачено, щоб суд самостійно змінював суть адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі та пред`явленого правопорушнику. Суддя не має можливості, при розгляді справи, кваліфікувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за іншою статтею або частиною статті КУпАП.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі працівниками поліції до матеріалів справи долучено ряд письмових пояснень осіб, які не вказані в якості свідків в самому протоколі та копії письмових доказів.

Так, згідно матеріалів справи підставою для проведення перевірки стало звернення від 23 липня 2025 року, що надійшло до ВП№1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області щодо звернення до медичної установи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із тілесними ушкодженнями.

Також згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, до поліції 22.07.2025 звернувся батько ОСОБА_4 - ОСОБА_13 , щодо цькування (булінгу) яких зазнає його син під час перебування в оздоровчому таборі «Малятко».

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, до поліції 22.07.2025 звернувся батько ОСОБА_4 - ОСОБА_13 , саме щодо цькування (булінгу) яких зазнає його син під час перебування в оздоровчому таборі «Малятко», при цьому не зазначаючи конкретних осіб.

Згідно пояснень батька ОСОБА_4 - ОСОБА_13 , його сина ображали словесно діти. Щодо наявності у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, згідно матеріалів справи він впав, і тому забив коліна.

Зі змісту листа, що доданий до матеріалів справи у ході доопрацювання вказано виключно на те, що факт нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_4 , під час перебування в дитячому таборі «Малятко», розташованому в с. Оноківці, Головна, буд. № 1, Ужгородського району, не знайшов свого підтвердження.

Окрім того, з досліджених матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції не встановлено хто саме із дітей пошкодив дитячі іграшки ОСОБА_4 , оскільки згідно наявних письмових пояснень ОСОБА_4 такий знайшов свою іграшку «гуся» пошкодженою, те не бачив хто саме її пошкодив, а щодо іншої іграшки, то згідно наявних письмових пояснень, зокрема вихователя, діти по черзі підкидували її через, що у неї відірвалась голова, як вказує вихователь іграшку вона полагодила.

Згідно долученого до матеріалів справи повідомлення в.о. директора Закарпатського обласного дитячого санаторія «Малятко» від 28.07.2025 року на письмовий запит Ужгородського РУП ВП №1 вбачається, що з пояснень працівників санаторію слідує, що між хлопцями групи, в тому числі між ОСОБА_17 та ОСОБА_20 мали місце невеликі словесні конфлікти, які швидко закінчувалися, завдяки своєчасному втручанню вихователів. Крім того, встановлено, що образи не були односторонніми, спрямованими виключно на ОСОБА_20 , а носили взаємний двосторонній характер.

Вина особи має бути підтверджена сукупністю належних та допустимих доказів, які кожен окремо та у взаємозв`язку між собою поза розумним сумнівом підтверджують обставини викладенні у протоколі, натомість враховуючи наведені вище обставини, відповідні докази, які б давали можливість встановити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184-1 КУпАП за обставин вказаних у протоколі, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані про ухилення чи невиконання покладених на ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо її неповнолітньої дитини, а також матеріали справи не містять причинного зв`язку між даною подією та незабезпеченням матір`ю, передбачених ч.1 ст.184 КУпАП умов, які виникають з її обов`язків.

Також, згідно ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до п.15 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №1376 від 06.11.2015 року, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Однак в порушення вищевказаних вимог закону та ст.256 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодних даних, які б характеризували особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

Згідно із ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

На зазначені недоліки вказано судом у постановах від 02.09.2025 та від 02.10.2025.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Об`єктом правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї, забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , вчиняла протиправні дії по відношенню до свого неповнолітнього сина, або ухилялась від виконання батьківських обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України.

Факт конфліктної ситуації що виникла між дітьми у оздоровчо-лікувальному закладі, які носили взаємний двосторонній характер, не можна вважати, наслідком неналежного виконання батьківських обов`язків за відсутності інших фактів, що свідчать про нехтування матір`ю своїми обов`язками по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ЗУ «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема: сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів для припинення булінгу (цькування).

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ЗУ «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема: сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів для припинення булінгу (цькування).

Водночас, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведений висновок узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013р.; «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016р.).

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, а згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, тобто, в даному випадку на поліцейських.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які саме неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.

Ухилення від виконання батьківських прав це психічне ставлення батька, матері до протиправної поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, що виражаються у формі умислу чи необережності. Згідно тлумачного словника, слово «ухилятися» означає «намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось, уникати».

Отже, для визнання одного із батьків винним у вчиненні правопорушення, має бути доведено, що він дійсно ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків і вказане має бути доведено належними, допустимими і достатніми доказами.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 , у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту працівника поліції викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки суду не надано доказів, які підтверджують склад правопорушення у діях ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 38, ч.1 ст. 184, п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, прокурором та потерпілим, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош