ПОСТАНОВА

іменем України

27.11.2025 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра Воробйов В.Л. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП невідомо, місце роботи невідомо, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №483669 від 15.10.2025 року слідує, що «15.10.2025 року приблизно о 03-45 годині, за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17, ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку, у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП».

У судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду, ОСОБА_1 не з`явився.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд враховує те, що останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні на 27.11.2025, смс-повідомленням та судовою повісткою про виклик до суду, та на яку у зазначений час та місце до суду не з`явився.

Вважаю, що ОСОБА_1 був судом належним чином повідомлений на 27.11.2025.

Крім того, до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_1 про неможливість розгляду справи за його відсутності.

Суд вважає такі дії ОСОБА_1 , як усталену практику щодо штучного затягування часу та створення умов для спливу часу для притягнення до адміністративної відповідальності, а також намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, неявка ОСОБА_1 , як особи, на якого складено протокол про адміністративне правопорушення та яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, свідчать про обізнаність про розгляд справи та невжиття заходів для явки до суду, що може свідчити про усталену практику щодо штучного, свідомого затягування часу розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003.

Суд звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний Веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не звертався до суду з заявою про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення - 27.11.2025, щодо свого наміру особисто надати пояснення або докази стосовно обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом вжито всіх заходів із метою забезпечення дотримання процесуальних гарантій ОСОБА_1 , та права ефективно будувати свій захист задля справедливого та прозорого розгляду питання щодо наявності підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності та постановлення справедливого судового рішення.

Суд, з огляду на викладене, констатує той факт, що ОСОБА_1 скористався наданими йому правами на власний розсуд.

Оскільки відсутня така вищевказана заява ОСОБА_1 , яка містить відомості про обставини, які не унеможливлюють судовий розгляд, ОСОБА_1 був належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання, тому, за вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, не бажає з`являтися у судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, тому вважаю за можливе на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 .

При цьому також враховую, що 24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16 вересня 2010 року (із подальшими змінами) прийняла рішення №9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку Російської Федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.

02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.

Окрім цього, ОСОБА_1 подав до суду клопотання, відповідно до якого просить закрити справу про притягнене його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст.129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.

У відповідності зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» право на справедливий суд, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №483669 від 15.10.2025 року відносно ОСОБА_1 , дії останнього були кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та в згаданому протоколі вказано (дослівно, мовою оригіналу), «…як від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України відмова особи, яка керувала ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських…».

Окрім цього, працівниками поліції до протоколу було долучено наступні докази: рапорт інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області ДПП, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, дисковий носій із відеозаписом, який було знято на бодікамеру №472498.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд дійшов до наступного.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу, що не було встановлено в моїх діях, оскільки письмові матеріали справи та долучений до справи відеозапис не містить відомостей, що мною, як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу, оскільки із вказаного відеозапису неможливо встановити момент зупинки транспортного засобу під моїм керуванням, та відеозапис це не підтверджує, а підтверджує, що екіпаж поліції під`їхав до мого транспортного засобу, який не рухався, а знаходився на узбіччі.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до відеозапису, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з таймкоду 0:00:00, на відео чітко зафіксовано, як особа, яка в майбутньому буде ідентифікована як ОСОБА_1 перебуває біля транспортного засобу NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться без руху, тобто у статичному положенні із вимкненим двигуном та освітленням.

Поруч із ОСОБА_1 перебуває два співробітника патрульної поліції, та бодікамерою третього працівника поліції, який перебуває на відстані фіксується обставини, які стались 15.10.2025 року.

Водночас, як зафіксовано бодікамерою працівника поліції, транспортний засіб NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , розташований не на проїзній частині, а на тротуарі для пішоходів, біля огорожі, у зв`язку із чим, аналізуючи обставини, які були зафіксовані на бодікамеру працівника поліції, транспортний засіб NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 не був зупинений працівниками поліції (навпаки службовий транспортний засіб поліції знаходиться на проїзній частині), що підтверджує посилання ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, коли до нього під`їхали та звернулися поліцейські.

Крім того, відеозаписом, який міститься в матеріалах вищевказаної справи, таймкод 0:00:00, вбачається, що перебуваючи поза межами транспортного засобу NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 , у ОСОБА_1 працівником поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці.

Водночас, з доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, судом під час його дослідження не було встановлено будь-яких ознак, які були вказані у вищезазначеному протоколі відносно ОСОБА_1 та підтверджують його перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Зафіксована обстановка та факти події, що унеможливлюють іншого, суб`єктивного трактування, окрім того, що було зафіксовано на відеозаписі.

При цьому, досліджуючи зазначений відеозапис, суду не було надано працівником поліції інших доказів, які встановлюють ознаки, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо «зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці» у ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд зауважує, ознаки, які були встановлені працівниками поліції є такими, що можливо встановити візуально, як ознаки сп`яніння, за допомогою дослідження відеозапису, проте, працівниками поліції не було надано суду можливості виявити їх та встановити наявність у ОСОБА_1 зазначених у протоколі ознак, враховуючи згаданий відеозапис.

При цьому, під час дослідження відеозапису із бодікамери №472498 патрульного поліцейського, суд зазначає, що проміжок часу, в якому зафільмовано ОСОБА_1 , зафіксовані обставини справи, розмова працівника поліції, становить лише короткочасний, несуттєвий проміжок від 0:00:00-0:03:15, що на переконання суду явно недостатньо для повного з`ясування обставин та фактів, які мали місце та викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Надалі, аж до завершення відео, зафіксовано лише процес складання та оформлення процесуальних матеріалів працівником поліції.

У зв`язку із чим, суд вважає наявність ознак алкогольного сп`яніння, а саме: «зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці», що будо визначено працівником поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 такими, що не знаходять свого жодного підтвердження під час дослідження у судовому засіданні відеозапису та письмових доказів.

Попри вищезазначене, суд зауважує, що не можливо встановити, що працівники поліції мали підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд зауважує, що обставини мали місце 03-45 годин, 15.10.2025 року під час дії комендантської години у м. Дніпро, під час дії якої працівники поліції мають право зупиняти будь-яку особу, для її ідентифікації та встановлення причини перебування останньої на вулиці.

Разом з цим, суд вважає, що твердження працівника поліції про незаконне перебування ОСОБА_1 під час дії комендантської години на вулиці дійсне.

Під час аналізу відеозапису, суд вважає, що працівниками поліції було повністю порушено процедуру проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та водночас, було порушено законне право ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Також, суд зазначає, що під час дослідження відеозапису, який міститься в матеріалах вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що не перебував за кермом транспортного засобу NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 під час руху, та не керував вищевказаним автомобілем, та таке твердження ОСОБА_1 не спростовано відеозаписом працівника поліції.

На переконання суду, факт відмови, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення є лише штучно створеними умовами працівниками поліції для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду, що відповідно до вищевказаного відеозапису, немає взагалі ніякого відношення до реальних обставин, які були зафіксовані на технічні засоби, бодікамери поліцейських.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Як вбачається з матеріалів справи, відеозапис, який міститься на DVD-диску є вочевидь змонтованими та є не повним.

Так як було вже згадано, відеофайл, який міститься в матеріалах зазначеної справи, починається з перебування працівників поліції вже біля транспортного засобу NISSAN LEAF державний номерний знак НОМЕР_1 , який розташований без руху на тротуарі, та біля якого знаходиться особа, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 .

При цьому, відеозаписом зафіксовано лише факт відмови ОСОБА_1 про проходження медичного огляду, що явно недостатньою з огляду не керування транспортним засобом, відсутність ознак перебування в стані сп`яніння, для висновку про можливість складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є грубим порушенням вищезазначеної Інструкції та не відповідає вимогам ч.1 ст. 251 КУпАП.

На переконання суду вказаний запис не можна прийняти як належний та допустимий доказ.

Окремо, суд зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування проводилось на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, за допомогою спеціальних технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.

Водночас, суд зазначає, що під час обставин, які були викладені про протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та які мали місце 15.10.2025 року, використовувалася лише 1 бодікамера працівника поліції, при цьому, на відеозаписі чітко можливо встановити, що поруч було ще два працівника поліції, на форменому одязі яких були встановлені бодікамери.

Проте, до суду було подано лише один відеозапис працівника поліції, який перебував на великій відстані від самого ОСОБА_1 , який в той момент спілкувався із уповноваженою особою, та поруч із автомобілем працівника поліції з заведеним двигуном, що унеможливлює за відсутності інших відеозаписів інших працівників поліції, всебічно встановити факти та обставини, які мали місце 15.10.2025 та передували складенню протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до вищезазначеного відеозапису, ОСОБА_1 жодного разу не було ознайомлено із його правами та обов`язками, правом на захист, із положеннями ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Тобто, норма закону прямо зазначає на процедуру проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння після встановлення ознак сп`яніння. При цьому, огляд на стан сп`яніння, який проводиться з порушенням процедури проходження огляду, не може вважатись як належний та допустимий доказ.

Також, суд зазначає, що з моменту початку відеозапису до його закінчення, суду не надано можливості в повній мірі впевнитися, що особа, яка перебуває на відеозаписі є ОСОБА_1 , так як, жодного разу працівниками поліції не проводилось ідентифікації особи, не проголошувалось його прізвища, ім`я та по-батькові.

Суд вважає, що працівниками поліції було порушено ст. 63 Конституції України, а саме право на захист, та порушено принципи презумпції невинуватості.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Окрім цього, відповідно до п. 7 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку із чим, суд вважає, що уповноваженими особами було порушено Інструкції та правові норми КУпАП у частині проходження огляду водієм на стан сп`яніння та встановлення такого стану працівниками поліції.

При цьому, на думку суду, такі дії працівників поліції суперечать Конституції України та п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про національну поліції».

Відсутність необхідних відомостей не дозволяє суду всебічно, повно й об`єктивно досліджувати обставини справи і винести постанову в точній відповідності з законом, тим самим порушуються положення ст.ст. 7, 245, 251, 252 КУпАП.

Таким чином, уповноважений працівник поліції при оформленні матеріалу про вчинення адміністративного правопорушення не долучив до протоколу про адміністративне правопорушення інші докази на підтвердження обставин, зазначених у протоколі.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 10 травня 2018 року у справі №760/9462/16-а.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Більш того, у згаданому протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції викладено обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та в протоколі вказано (дослівно, мовою оригіналу), «…як від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України відмова особи, яка керувала ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських…», що не відповідає формулюванню ні п. 2.5 ПДР України, в якому законодавець зазначив:

«2.5. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ні ч. 1ст. 130 КУпАП, в якій зазначено про «…відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції…».

Тобто, висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 та об`єктивної сторони правопорушення, працівником поліції викладено не у відповідності з нормами права, а суд не має повноважень щодо зміни протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки здійснює судовий розгляд виключно в межах формулювання протоколу, не має повноважень вийти за межи формулювання, та обставини викласти іншим чином.

Також, у розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра.

Суддя: В.Л. Воробйов

28.11.2025