ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2990/25 Справа № 178/1765/25 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Кулика І.Я., на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, якою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

накладено стягнення у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Кулика І.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, 02 липня 2025 року о 06 год. 55 хв. на трасі М.30 Кам`янського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду відмовився.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, зазначивши, що ОСОБА_1 не знав про наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, захисник ознайомився з оскаржуваною постановою 06 жовтня 2025 року після направлення копій матеріалів справи на електронну адресу останнього на підставі його повторної заяви. По суті просить скасувати постанову суду першої інстанції, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції винесено з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 в керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не доводять факту зупинки поліцейським транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Зауважує, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не знаходився за кермом автомобіля, а стояв на вулиці біля нього. Крім того, зазначає, що сама відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Алкотестер Драгер не надає поліцейському право складати протокол про адміністративне правопорушення, оскільки у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський повинен запропонувати пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення. Вважає, що лише у разі відмови водія від проходження огляду після отримання письмового направлення до медичного закладу поліцейський має право на складання протоколу. Зауважує, що наявне в матеріалах справи направлення водія на огляд не є доказом виконання вимог Інструкції №1452/735 та ст.266 КУпАП, оскільки як вбачається з відеозапису, таке направлення не надавалося та не пропонувалося ОСОБА_1 та свідчить про те, що воно не було складено на місці події. Вважає, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 06 серпня 2025 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 09 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності сторін, з текстом оскаржуваної постанови захисник ОСОБА_1 ознайомився 06 жовтня 2025 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч.3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; направленням водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; рапортом поліцейського; відеозаписом, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, та відмову останнього від проходження огляду.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому хоч і не зафіксовано рух транспортного засобу, проте з пояснень ОСОБА_1 на початку відео встановлено, що він не заперечував факт керування автомобілем, зазначивши, що від`їхав лише пару метрів аби звільнити проїзд іншому транспортному засобу.

Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Аналізуючи матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 вживалися дії для приведення транспортного засобу в рух (заведення двигуна автомобіля, намагання розпочати рух автомобілем), що доводиться поясненнями порушника на початку відеозапису, а тому необґрунтованими є покликання в апеляційній скарзі про недоведеність керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 мав можливість надати свої пояснення, з приводу того, що не керував транспортним засобом, однак відмовився від підпису у протоколі та у його відповідній графі Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо невручення письмового направлення на огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я є безпідставними з огляду на наступне.

Так, огляд особи на стан сп`яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року (зі змінами), згідно яких, якщо водій погодився на проведення огляду він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року).

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року та п. 7 Порядку від 17 грудня 2008 року).

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, перший примірник якого видається під підпис поліцейському (п.п. 17, 20 розділу ІІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року, п. 13 Порядку від 17 грудня 2008 року).

Отже, за змістом вищенаведених норм, направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення цим лікарем огляду особи, і відповідно таке направлення залишається у лікаря, а в разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу має бути долучено до матеріалів адміністративного провадження.

Таким чином, наявність зазначених документів має правове значення для лікаря медичної установи, який у цьому випадку повинен провести медичний огляд.

Враховуючи, що ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, направлення на огляд до медичної установи було долучено до матеріалів справи.

У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.

Враховуючи те, що працівники поліції пояснили ОСОБА_1 порядок огляду, останній відмовився від його проходження і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі, та самостійно повідомив, що не бачить сенсу проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки вживав алкогольні напої, вказані дії утворюють самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника стосовно того, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан сп?яніння, належної відмови щодо огляду на стан сп?яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров?я, матеріали справи не містять, спростовуються відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано неодноразова відмова останнього від проходження огляду у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст.252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відтак, вимога працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

При цьому, суд апеляційної інстанції переглядаючи постанову суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кулика І.Я., вважає можливим вийти за межі апеляційних вимог, оскільки суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції при прийнятті рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у резолютивній частині постанови не було вказано про визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою скасування постанови в цій частині.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції скасувати.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокату Кулику І.Я., строк на апеляційне оскарження постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Кулика І.Я. задовольнити частково.

Постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору на користь держави.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот