П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 м. Бар Вінницької області

Суддя Барського районного суду Вінницької області Питель О.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, головний бухгалтер ТОВ "Пфаннер Бар", за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

УСТАНОВИЛА:

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення № 896 від 28.07.2025, головний бухгалтер ТОВ "Пфаннер Бар" ОСОБА_1 порушила порядок ведення податкового обліку, у результаті чого ТОВ "Пфаннер Бар" завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за травень 2025 року на 741100 грн, занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за травень 2025 року на 741100 грн, чим порушено ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, п. 46.1, п. 46.5 ст. 46, п. 48.1, п. 48.2, п. 48.7 ст. 48, п. 192.1 ст. 192, п. 200.4, п. 200.7, п. 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду подала клопотання, у якому просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також визнати недопустимими як докази протокол № 896 від 28.07.2025 про адміністративне правопорушення та акт перевірки № 21438/02-32-07-03/30425482. У клопотанні зазначила, що єдиними доказами, на які посилаються представники ГУ ДПС у Вінницькій області, є протокол про адміністративне правопорушення та акт документальної позапланової перевірки ТОВ «Пфаннер Бар». Зазначила, що акт перевірки є внутрішнім службовим документом, який лише фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо можливих порушень законодавства. Такий акт не породжує, не змінює та не обмежує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків і не є підставою для притягнення до відповідальності. Акт перевірки лише відображає встановлені під час перевірки обставини та можливі факти порушень і не є остаточним документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій. Він не має характеру індивідуального акта та не підлягає оскарженню. Зазначила також, що єдиною належною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент його складання узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акта перевірки. Проте у спірному протоколі відсутні посилання на будь-яке узгоджене податкове повідомлення-рішення. Крім того, під час зазначення у протоколі суті адміністративного правопорушення необхідно не лише формально констатувати факт порушення порядку ведення податкового обліку та його наслідки, а й встановити, чи є таке порушення наслідком невиконання особою службових обов`язків, із зазначенням того, коли та ким такі обов`язки були їй визначені.

Дослідивши матеріали справи, приходжу висновку, що провадження у даній справі слід закрити, з таких підстав.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, які визначені ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За змістом ч. 1 ст. 163-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, в тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Протокол про адміністративне правопорушення № 896 від 28.07.2025 складений відносно ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням порядку ведення податкового обліку на підставі акту про результати документальної планової виїзної перевірки № 21438/02-32-07-03/30425482 від 28.07.2025.

Будь-які інші докази, окрім акта перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення, що складені інспектором ДПС, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до правової позиції, яка зазначена у постанові КАС ВС від 08.09.2020 у справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

На підставі зазначеного вище акту перевірки, ГУ ДПС у Вінницькій області 28.07.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України, у випадку якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку.

Пунктом 58.1. статті 58 ПК України визначено, що у випадку, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Статтями 55-56 Податкового кодексу України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.

Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган. Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом (п. 56.4 ст. 56 Податкового кодексу України).

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України).

Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V Податкового кодексу України, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

У матеріалах справи відсутні відомості про винесення контролюючим органом повідомлення-рішення на підставі акта документальної планової виїзної перевірки № 21438/02-32-07-03/30425482 від 28.07.2025.

Акт перевірки не може слугувати єдиним належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП, оскільки у силу норм Податкового кодексу України акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Отже, правовою підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП є наявність на момент складення такого узгодженого грошового зобов`язання згідно з податковим повідомленням-рішенням, а не актом перевірки.

Не прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку.

Складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП, на підставі самого тільки акта документальної планової виїзної перевірки, є передчасним.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, 256, 278 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя