ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1238/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст. 122-4, ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Литвиненка Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 червня 2025 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ст.122-4 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2025 року о 12-55 год., в м.Харкові, пр-т Науки, 20, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1, 2.3.б ПДР.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №249407 від 17.02.2025 року, водій ОСОБА_1 з невідомих причин залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10.А ПДР.

Постановою суддіШевченківського районного суду м. Харкова від 18 червня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 за ст.122-4, ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що інцидент, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх доказів його вини.

Зазначає, що 01.02.2025 року о 13.00 год він, керуючи автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 рухався по проспекту Науки в м.Харкові з центру в сторону району Олексіївки. В автомобілі з ним перебувала його дружина. Він рухався зі швидкістю приблизно 50-60 км/год по середній смузі із трьох по яким був рух транспорту, оскільки крайня права, 4 смуга, була зайнята припаркованими автомобілями. Разом з цим він звернув увагу на те, що на крайній праві смузі був припаркований вантажний автомобіль ГАЗ, який займав ще деяку частину смуги для проїзду, та автомобілі повинні були його об`їжджати. У той момент коли він проїхав повз цей вантажний автомобіль, у дзеркало заднього виду він побачив, що по правій смузі на великій швидкості рухався мікроавтобус світлого кольору. Цей мікроавтобус, об`їжджаючи припаркований вантажний автомобіль, виїхав спочатку лівою частиною мікроавтобусу на середню смугу, позаду нього, і потім почав перестоюватись знову на свою праву смугу таким чином, що одразу після повернення на швидкості на свою смугу він в якийсь момент порівнявся з його автомобілем і проїхав майже в притул лівою стороною до правої сторони його автомобіля. Чи торкнувся в цей момент його автомобіль якоїсь частини мікроавтобусу він не відчув. Через декілька метрів мікроавтобус несподівано зупинився на своїй полосі руху та з нього вийшов чоловік високого зросту, спортивної статури і підбіг до його автомобіля. Цей чоловік був агресивно налаштований, він розмахував руками і підбіг до дверей його автомобіля, вони з дружиною сильно злякались, оскільки обоє є особами похилого віку та дружині не можна хвилюватись через захворювання серця. Оскільки він не зрозумів з яких причин водій білого мікроавтобусу кричав на них, то вони поїхали вперед, щоб запобігти насиллю.

Через декілька днів до нього прийшов поліцейський, який повідомив, що 01.02.2025 року сталось ДТП за його участю, а саме під час руху по проспекту Науки він дзеркалом заднього виду торкнувся іншого автомобіля і пошкодив лакофарбове покриття. Він запропонував оглянути його автомобіль разом з поліцейським на предмет ушкоджень, однак поліцейський повідомив, що зробить це самостійно. В подальшому ним були надані письмові пояснення з приводу події 01.02.2025 року.

Вказує, що він надавав письмові пояснення працівнику поліції про те, що події ДТП взагалі не було та він просив витребувати відеозаписи з можливих розташованих камер спостереження, оскільки події стались на одній з центральних вулиць м.Харкова, однак поліцейський проігнорував таке клопотання. При цьому, направляючи матеріали справи до суду, не були зібрані докази пошкодження автомобілів, у зв`язку з чим судом матеріали протоколу направлялись на дооформлення та вже після цього до справи був долучений диск з фотографіями, однак подія сталась 01.02.2025 року, а на фотографіях мікроавтобус зображений влітку.

Крім того, зазначає, що ним особисто поліцейському було надані фотографії автомобіля разом з письмовими поясненнями, з яких убачається, що праве дзеркало його автомобіля ціле та не містить будь-яких пошкоджень, що виключає подію ДТП.

Мотиви суду.

До початку судового розгляду ОСОБА_1 подав заяву в якій просить провести судове засідання без його участі та задовольнити його апеляційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Так, особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілого в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суддя виходив з того, що на час розгляду справи строк, передбачений статтею 38 КУпАП сплинув та вважав, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками судді в частині підстав для закриття провадження у справі, однак не погоджується з мотивами, з яких виходив суддя.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вимогами статті 280 КУпАП покладено на суддю обов`язок, крім іншого, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

З точки зору матеріального підходу нереабілітуючими визнаються обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Водночас стаття 284 КУпАП не містить обмежень при винесенні постанови про закриття справи встановити вину особи та навести про це в мотивувальній частині постанови.

Разом з цим, як убачається зі змісту постанови Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 червня 2025 року Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статі 247 КУпАП, суддя вищевказані обставини не встановив, про їх наявність в мотивувальній частині постанови не зазначив, не надав належної правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чим не в повній мірі виконаввимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП та не врахував актуальну практику Верховного Суду.

За таких обставин постанова судді підлягає скасуванню.

Разом з тим, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Тобто обов`язковими умовами настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є: наявність діяння у вигляді порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху; наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3б ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Диспозицією ст.122-4 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п. 2.10а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

При перевірці доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ст.124 КУпАП, необхідно з`ясувати не тільки час і місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди і причетність цієї особи до неї, а також час і місце складання протоколу про адміністративне правопорушення.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно із ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п. 43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Сам протокол про адміністративне правопорушення за правовим змістом є фактично обвинуваченням, яке підлягає доведенню, не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи позицію ЄСПЛ (справа Карелін проти Російської Федерації).

Так, згідно протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №249402 від 17.02.2025, який уточнено довідкою інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Стогній В., 01 лютого 2025 року о 12-55 год., в м.Харкові, пр-т Науки, 20, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1, 2.3.б Правил дорожнього руху України.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №249407 від 17.02.2025, водій ОСОБА_1 з невідомих причин залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10.А Правил дорожнього руху України.

Згідно письмових пояснень іншого учасника події ОСОБА_2 від 01.02.2025 року, убачається, що 01.02.2025 року о 12.55 год він рухався на автомобілі «Volkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_2 в другій полосі зліва, автомобіль, який рухався в лівій смузі не переконавшись в безпечності маневру, почав перестроюватись без ввімкненого покажчика повороту в смугу по якій він рухався. При цьому для уникнення зіткнення він почав подавати звуковий сигнал, але водій все одно здійснював свій маневр, у зв`язку з чим він почав гальмувати, екстреного гальмування здійснити не зміг, оскільки позаду нього рухались автомобілі. Інший водій автомобіля «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з його автомобілем, а саме своїм правим боковим дзеркалом заднього виду пошкодив лакофарбове покриття кузова зліва та не зупиняючись поїхав з місця ДТП. Він намагався його наздогнати та зупинити, однак не зміг цього зробити, зупинився та викликав поліцію. Транспортний засіб, який здійснив зіткнення «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 4)

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 від 17.02.2025 року заперечує факт події ДТП 01.02.2025 року, оскільки саме дії водія Volkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_2 створювали небезпеку на дорозі та він не чув, що відбулось зіткнення автомобілів, та саме агресивна поведінка водія Volkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_3 змусила поїхати його з місця події.(а.с. 6)

Аналогічні пояснення надані свідком ОСОБА_3 від 17.02.2025 року. (а.с.7)

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП, апеляційний суд погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.

У своїх поясненнях, наданих 01.0.2025 року, водій ОСОБА_2 зазначає, що за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, автомобільVolkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження лакофарбового покриття з лівої сторони кузову.

В схемі ДТП від 01.02.2025 року зазначено, що автомобіль Volkswagen Crafter» н.з. НОМЕР_2 має пошкодження кузову (лакофарбового покриття). Однак не містить вказівки про деталі пошкодження, а саме з якої сторони були виявлені пошкодження, розмір та характеристики.

При цьому в подальшому, лише в березні 2025 року до матеріалів справи був долучений DVD-диск, на якому містяться фотографії автомобілів.

За таких обставин вбачаються порушення поліцейським вимог ІХ розділу Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року відповідно до яких При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

Зазначені порушення вимог інструкції позбавляють суд встановити наявність пошкоджень автомобілів, що могли стати наслідком події ДТП 01.02.2025 року

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що зазначені фотографії не можуть беззаперечно свідчити про наявність пошкоджень автомобіля Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок саме подій 01.02.2025 року, оскільки дійсно на фотографіях відображені події у теплу пору року та долучені до матеріалів справи зі спливом 3 місяців після події ДТП , тобто, ці пошкодження не були зафіксовані в день конфліктної ситуації та могли стати наслідком будь-яких інших причин або дій будь-яких інших осіб, а тому доводи апелянта про це є цілком слушними.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 17.02.2025 року до пояснень було долучено фотографії правого дзеркала автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , яке не місить жодних пошкоджень, що також свідчить на релевантність його версії подій.

Також пошкоджень не міститься й на кузові самого автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до фотографій, долучених до матеріалів справи на DVD-диску.

Крім того, характер пошкодження лакофарбового покриття автомобіля Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_2 , як видно з фото, за своїми характеристиками (ширина пошкоджень) охоплюються значно більшою площиною, а ніж отримання можливих пошкоджень внаслідок контакту (удару) від дзеркала заднього виду.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зауважити про невідповідність схеми ДТП (а.с. 3), складеної працівниками поліції, а саме на останній зазначено лише місце зіткнення автомобілів, однак не відображено місце розташування та пошкодження транспортних засобів, зі слів водія ОСОБА_2 , яке візуально не можливо співставити з іншим ТЗ, для можливого визначення місця зіткнення вказаних авто, та визначення транспортних засобів, причетних до даної ДТП, що мала місце 01.02.2025 року, знову ж, зі слів ОСОБА_2 , так як була складена за відсутності ОСОБА_1 , тобто без врахування його версії події.

Водночас, протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №249402 та серії ЕПР1 №249407 щодо ОСОБА_1 були складені лише 17.02.2025 року. (а.с. 1,2), тобто через 16 днів після події ДТП.

Також, схема місця ДТП була складена тільки зі слів потерпілого та підписана теж тільки ним.

Таким чином, наявними матеріалами справи не доведено причетність ОСОБА_1 до адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст.124 КУпАП.

З огляду на зазначений обсяг доказів обвинувачення та їх зміст, версія апелянта про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 міг отримати пошкодження в будь-якому іншому місці після 01.02.2025 року, жодним чином не спростована поза розумним сумнівом, а тому повинна трактуватися на користь ОСОБА_1 як більш вирогідна.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. ст. 124, 122-4 КупАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постановасудді - скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 червня року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик