Справа № 304/2546/25 Провадження № 3/304/1287/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Зизич Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ № 011658Е від 02.11.2025), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Зарічово Перечинського району Закарпатської області, не одруженого, утриманців не має, працюючого слюсарем ТОВ «Френдлі віндтехнолоджі», зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб. тел: НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 011658Е від 02.11.2025 року, складеного помічником начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності Кирилюком О.І. , 02 листопада 2025 року о 09 год. 40 хв. в напрямку 202 прикордонного знаку, на відстані 7000 метрів до державного кордону України, на околиці населеного пункту міста Перечин (Перечинська міська територіальна громада, Ужгородський район, Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району уповноваженими посадовими особами НОМЕР_3 прикордонного загону був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 за вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, в пішому порядку, під час дії правового режиму воєнного стану та своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, не визнав повністю. Проти фактичних обставин, викладених у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, заперечує. В судовому засіданні пояснив, що 02 листопада 2025 року близько о 06-30 год. він повертався на службовому автобусі з місця роботи ТОВ "Джейбіл сьоркіт юкрейн лімітед" у напрямку з м.Ужгород до с. Зарічево. На блок посту міста Перечин службовий автобус був зупинений, на вимогу інспектора прикордонної служби, його ( ОСОБА_1 ) попросили вийти з автобусу, на вказану вимогу він підкорився та вийшов, пред`явив документи, які посвідчують його особу. Однак з незрозумілих причин його затримали і відвезли на прикордонну заставу, де склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, який він підписав, не читаючи, під психологічним тиском військових. Зазначає ОСОБА_1 , що жодних намірів перетинати державний кордон України він не мав та не має на теперішній час, оскільки працює офіційно на підприємстві, на якому отримав відповідне бронювання від мобілізації.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Зизич Н.Ю. подала письмові заперечення, в яких вона просить закрити провадження у даній справі відносно підзахисного ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Та у поданих запереченнях сторона захисту зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 011658Е від 02.11.2025 року не містить належних даних щодо умисних дій ОСОБА_1 , спрямованих на спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску. ОСОБА_1 наміру перетинати державний кордон не мав. Свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення ОСОБА_4 не визнає, та вказані в протоколі обставини він заперечує, зазначає, що не вчиняв жодного адміністративного правопорушення та не мав наміру незаконно перетнути державний кордон України. Водночас, інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, письмових пояснень осіб, яким ставить у провину вчинення даного правопорушення та, які б вказували на причетність ОСОБА_4 до вчинення правопорушення суду не надано. Вказані у протоколі обставини ОСОБА_1 заперечує, зазначає, що не вчиняв жодного адміністративного правопорушення та не мав наміру незаконно перетнути державний кордон України.

Сторона захисту вважає відсутнім склад інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі, оскільки наведені працівником прикордонної служби обставини не відповідають фактичним обставинам, які мали місце 02.11.2025 року. Захисник просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , позицію захисника - адвоката Зизич Н.Ю., повно та всебічно вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення №304/2546/25 за ст.204- КУпАП, суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини першої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 011658Е від 02.11.2025 року, складеного помічником начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності Кирилюком О.І. , 02 листопада 2025 року о 09 год. 40 хв. в напрямку 202 прикордонного знаку, на відстані 7000 метрів до державного кордону України, на околиці населеного пункту міста Перечин (Перечинська міська територіальна громада, Ужгородський район, Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району уповноваженими посадовими особами НОМЕР_3 прикордонного загону був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 за вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, в пішому порядку, під час дії правового режиму воєнного стану та своїми діями ОСОБА_1 , як зазначено у вказаному протоколі, порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Суд вважає вищезазначений протокол неналежним доказом, оскільки, в порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення інкримінованого ОСОБА_1 діяння, безпосередньо не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетинання державного кордону України. Також з протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетинання Державного кордону.

До матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 011658Е від 02.11.2025 складеного помічником начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності Кирилюком О.І. (а.с.1), додані такі документи: протокол про адміністративне затримання громадянина України ОСОБА_1 від 02.11.2025 року (а.с.2), протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 02.11.2025 року (а.с.3), копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.4); заява ОСОБА_1 від 02.11.2025 року про розгляд справи без його участі, свою вину визнає (а.с.5-7); рапорт молодшого інспектора прикордонної служби другої категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 про виявлення ОСОБА_1 від 02.11.2025 року (а.с.8), схема затримання громадянина України ОСОБА_1 (а.с.9).

Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 саме адміністративного правопорушення за кваліфікуючими ознаками, передбаченими ч.1 ст.204-1 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не представлено.

При цьому суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_1 затриманий на значній на відстані до лінії державного кордону, при цьому у нього не виявлено предметів чи документів, що могли б прямо чи опосередковано указувати на його намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, гроші в іноземній валюті і тощо).

Також суддя зауважує, що не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 написана ним заява про розгляд справи без його участі та визнання своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки така зроблена за відсутності захисника та адресована заздалегідь суду, в провадженні якого справа ще не перебувала.

Матеріали справи не містять маршруту руху порушника та лінію Державного кордону, а також відсутні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб (свідків, очевидців події), у справі також відсутні речові докази чи взагалі будь-які інші докази, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на перетинання Державного кордону України в Словацьку Республіку, що ставиться ОСОБА_1 у провину. Зміст протоколу не конкретизований щодо обставин, які інкримінуються ОСОБА_1 , жодних заяв, письмових пояснень ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Так, наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску під час дії правового режиму воєнного стану, є неконкретним формулюванням обвинувачення.

Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, як вбачається з протоколу є в матеріалах справи, під час огляду не виявлено та не вилучено жодного з предметів, які могли б бути знаряддям або об`єктом правопорушення.

3 наданих доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

Таким чином, прихожу до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам.

Отже, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетинання Державного кордону з України до Словацької Республіки, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, зокрема відсутній маршрут руху порушника та лінії державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

З наданих суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій.

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у положеннях статті 62 Конституції України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суд вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 ч.1 п.1 КУпАП, та закрити провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.204-1 ч.1, п.1 ч.1 ст.247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області: Сидоренко Ю. В.