ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/607/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р.

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Череватого П.М.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Череватого П.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 08.08.2025 о 09 год. 11 хв. в м. Тернопіль, вул. Гайова 20 керував автомобілем Фольксваген номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився із згоди водія у встановленому законодавством порядку у лікаря нарколога. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 08.08.2025 номер 327, результат якого становить 0.41 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення на місці зупинки; порушив п. 2.9 а ПДР керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Череватий П.М. вважає вказану постанову незаконною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, тобто такою, що підлягає до скасування.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, за наслідками незаконної зупинки його автомобіля, як і всі інші докази, є недопустимим.

Окрім того, вказує, що поза увагою судді міськрайонного суду залишилось те, що поліцейськими допущено грубі порушення порядку та послідовність огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, регламентованого ст.266 КУпАП, Постановою КМУ Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 р. № 1103 та Інструкцію про порядок виявлення у водіїв траспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за №1452/735, зареєстрованого в Міністерстів юстиції України 11.11.2015р. за №1413/27858.

Захисник стверджує, що поліцейськими не було виявлено у ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння, які передбачені п.3 Розділу І. Інструкції, пропозиція пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля останньому озвучена не була, натомість у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у зв`язку з чим останній був направлення в заклад охорони здоров`я для проходження відповідно огляду.

Звертає увагу, що після здачі біологічного матеріалу (сечі) для проведення лабораторного дослідження на предмет наявності у ньому наркотичних речовин та до отримання відповідних результатів лікар закладу охорони здоров`я, в порушення порядку та послідовності проведення огляду водія саме на алкогольного сп`яніння, з власної ініціативи вирішує провести такий огляд ОСОБА_1 в результаті чого констатує перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.

Сторона захисту вважає недійсним проведений з власної ініціативи лікарем закладу охорони здоров`я огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки у цій справі не було зазначених вище передбачених законодавством передумов для такого огляду у закладі охорони здоров`я, а отже недотримана належна процедура.

Окрім того, на думку апелянта, результат тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 становив 0,41 проміле, однак такий результат не підтверджується жодним із документів наявних у матеріалах справи, в тому числі висновок лікаря.

Вказує, що в матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит, згідно якого вбачається, що технічні характеристики газоаналізатора за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 надають змогу роздрукувати його показника, однак такі як вбачається із наявного у матеріалах справи відеозапису не друкувались та в подальшому до протоколу долучені не були.

Відтак, апелянт вважає, що за відсутності відповідної роздруківки сторона захисту та суд позбавлені можливості встановити яким саме газоаналізатором проводився відповідний тест, який його заводський номер, чи чинна повірка та чи дозволений вказаний газоаналізатор до використання.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Череватого П.М., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №416149 від 31.10.2025, ОСОБА_1 08.08.2025 о 09 год. 11 хв. в м. Тернопіль, вул. Гайова 20 керував автомобілем Фольксваген номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився із згоди водія у встановленому законодавством порядку у лікаря нарколога. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 08.08.2025 номер 327, результат якого становить 0, 41 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення на місці зупинки.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі, а доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом марки Фольксваген номерний знак НОМЕР_1 , якого було зупинено за порушення ПДР.

Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕПР1 №416159 від 08 серпня 2025 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст.121 КУпАП.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, що слугувало підставою зупинки та доказів зупинки транспортного засобу працівниками поліції і, відповідно, недопустимості всіх інших доказів по справ, є непереконливі.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами сторони захисту, оскільки досліджені судом матеріали провадження підтверджують наявність у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, підстав для перевірки водія транспортного засобу ОСОБА_1 .

Керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не має підстав вважати, що працівники поліції, здійснюючи зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , діяли без достатніх на це підстав, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Також, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу, під час спілкування з ОСОБА_1 , патрульні поліцейські встановили, що останній перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 погодився.

Огляд проводився у найближчому медичному закладі КНП ТОМЦСНЗ ТОР. За результатами проведеного лікарем токсикологічного дослідження №684 в сечі ОСОБА_1 наркоречовин не виявлено.

Проте, окрім цього, ОСОБА_1 двічі продував газоаналізатор в присутності лікаря, медичних працівників та працівників поліції. При цьому, в обох випадках газоаналізатор показав перевищення норми. За результатами огляду водія, лікарем закладу охорони здоров`я було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №327 від 08.08.2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Жодних зауважень щодо результатів медичного огляду від ОСОБА_1 не надходило.

Направлення ОСОБА_1 до медичного закладу через підозру на наркотичне сп`яніння не виключає і не обмежує можливість лікаря одночасно встановити й стан алкогольного сп`яніння.

Сторона захисту безпідставно вважає медичний огляд недійсним, оскільки ні КУпАП, ні зазначений вище Порядок № 1103 не визначає вичерпного переліку передумов для такого огляду, а обов`язком лікаря є фіксація стану особи при наявності ознак сп`яніння.

Отже, огляд проведено уповноваженою особою, з дотриманням процедури проведення огляду на визначення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я, за згодою особи щодо якої проводився такий огляд, а тому його результати (висновок) є допустимими доказами відповідно до ст. 251 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що висновок лікаря про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 базується на його оцінці проведеного обстеження особи, яке включає в себе не лише тестування за допомогою технічних засобів, а й на підставі проведених досліджень, яким є поведінки обстежуваної особи, її мовна здатність, вегето-судинні реакції, рухова сфера, точність рухів.

Виходячи з цього, огляд та проведені обстеження в медичному закладі давали підстави лікарю зробити остаточний висновок про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про недопустимість вищенаведеного медичного висновку є непереконливі з огляду на те, що огляд ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я проведений у відповідності з вимогами ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, і підстав ставити під сумнів висновок за результатами такого огляду суд не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо результати огляду ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу, спростовуються відеозаписом події.

Окрім того, посилання захисника на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо результати огляду ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу, а тому неможливо встановити, який саме результат показав алкотестер не свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, зокрема медичним висновком.

Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 а Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Череватого П.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя