Справа № 466/9251/25 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П. С.
Провадження № 33/811/1743/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , законного представника потерпілого ОСОБА_2 Гнідишин Оксани Володимирівни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Шевченкіського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 року,

встановив:

постановою Шевченкіського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн. (сто сімдесят гривень) в дохід держави.

Як видно із постанови, ОСОБА_1 14.09.2025 року близько 15:45 год., перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Щепова, 17, виклала пост у соціальній мережі «Facebook» на своїй особистій сторінці « ОСОБА_4 » додала фото малолітнього гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та здійснила неправдивий опис такого, чим поширила неправдиві чутки, які могли викликати паніку серед населення. Відтак, своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173-1 КУпАП.

На таку постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-1 КУпАП.

Наголошує про те, що із оскаржуваним судовим рішенням вона категорично не погоджується. Звертає увагу, що неправдиві чутки вона не поширювала, паніку серед населення не викликала.

Заслухавши доводиособи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_2 Гнідишин Оксани Володимирівни, яка повністю такі заперечила, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою та просила суд залишити оскаржувану постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Згідно із положеннями ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Згадані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані у повній мірі і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-1 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджуються належними та допустимими доказами.

Під поширенням недостовірної інформації розуміється поширення такої інформації, яка не відповідає дійсності. Неправдивими чутками слід вважати будь-яке повідомлення переважно усного характеру про будь-кого та будь-що, що суперечить (не відповідає) дійсності (формальний склад). Предметом таких чуток (повідомлень) можуть бути будь-які факти, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу та необережності.

Отже, обов`язковим елементом об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-1 КУпАП, є наслідки у виді гіпотетичної можливості викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку.

Термін «паніка» визначається як психічний стан людей, не свідомий, нестримний страх, викликаний дійсною чи уявною небезпекою, що охоплює людину чи багатьох людей, неконтрольоване прагнення уникнути небезпечної ситуації.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, її вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними, що містяться у:протоколі про адміністративне правопорушення Серія ВАД №481645 від 30.09.2025 року, заяві потерпілої сторони від 14.09.2025 року, письмових поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , іншими матеріалами адміністративної справи.

Надані ОСОБА_1 письмові заперечення, докази, фотосвітлини, книга, за її авторства, не спростовують події та склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173-1 КУпАП.

Крім того,щодо апеляційних тверджень, що саме у діях ОСОБА_5 та інших осіб, які проживають по сусідству із ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173-1 КУпАП і такі люди наносили їй тілесні ушкодження та погрожували вбивством, суд апеляційної інстанції зазначає, що наступне.

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст.257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Отже розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах дій, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і ставляться в вину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Отже, суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Відтак, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-1 КУпАП є законною та обґрунтованою, та не підлягає скасуванню, за обставинами, на які посилається апелянт.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченкіського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ