Справа № 740/4809/25 Головуючий у 1 інстанції Карпусь І. М.
Провадження № 33/4823/941/25
Категорія - ч. 1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката Ващенко М.О. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

закрито провадження по справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Місцевим судом у оскаржуваній постанові зазначено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №457499 від 16.08.2025 року, ОСОБА_1 16 серпня 2025 року, близько 16 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку з сином ОСОБА_2 , хватав за руки, обмежував у користуванні вказаною квартирою, чим вчинив сварку психологічного та фізичне та економічне насильство.

Закриваючи провадження по справі, місцевий суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до свого сина ОСОБА_2 , а мав місце конфлікт з питань користування квартирою.

Не погодившись із рішенням суду, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адмінвідповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд формально підійшов до розгляду справи та не об`єктивно і не в повному обсязі дослідив матеріали справи. Вказує, що місцевим судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, в тому числі відеозаписам на яких зафіксовано факти приниження особистості, переслідування, насмішок по відношенню до нього, які свідчать про вчинення домашнього насильства.

Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ващенко М.О. (в режимі відеоконференції), які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, а постанову суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 таких вимог повною мірою дотримався і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1ст. 1 вищезазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд зазначає, що для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак.

Як убачається з матеріалів справи, сварки між ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_2 виникали вже не один раз, оскільки має місце спір між співвласниками щодо обсягу правомочностей користування одного зі співвласників виділеною йому кімнатою у квартирі, чинення перешкод користування кімнатою, у зв`язку з чим виникає конфлікт інтересів та неприязні відносини один до одного.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ними відсутня. Мав місце конфлікт, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено достеменних відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля. Конфлікт, який виник між останнім та його сином носить обопільний характер. Стверджувати, що внаслідок сварки, хтось із сторін постраждав більше, ніж інший, чи зазнав шкоди, немає.

Проаналізувавши зміст наданих матеріалів, апеляційний суд також погоджується із висновком суду першої інстанції, що поведінка ОСОБА_1 за викладених у протоколі обставин не має ознак домашнього насильства, та не є такою, що очевидно могла спричинити емоційну невпевненість та зашкодити психологічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілого ОСОБА_2 .

Твердження апелянта про те, що постанова суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2025 року, якою закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач