ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1222/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Литвиненка Д.А.

за участю захисника Кравчуна Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Кравчуна Д.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 21.09.2024 року об 13 год. 20 хв. у смт. Пісочин, 155-й км шосе Полтавське, на стаціонарному посту Пісочин, керував автомобіля Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисникКравчун Д.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що зі сторони співробітників поліції убачається упереджене, суб`єктивне ставлення до ОСОБА_1 . Вважає, що у поліцейського Павлюка Т.Р., який був у складі екіпажу патрульної поліції, що зупинив ОСОБА_1 на стаціонарному посту «Пісочин», виникла особиста образа щодо його підзахисного, та саме він надав вказівку іншому екіпажу щодо його повторної зупинки, наслідком якої стало складення протоколу серії ЕПР1 №133857.

При цьому, співробітники поліції хоча і зазначили, що за відмову від проходження огляду буде складено протокол, проте, не роз`яснили санкцію ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння у КНП ХОР «ОКНЛ», відповідно до висновку якого, складеному 21.09.2024 року о 12 год.35 хв., він у стані наркотичного сп`яніння не перебував, та не мав проходити такий огляд повторно.

Крім того, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 , натомість, огляд останнього проводився без виклику працівників ВСП у ЗСУ відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП, а тому такий огляд вважається недійсним.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 21.09.2024 року об 13 год. 20 хв. у смт. Пісочин, 155-й км шосе Полтавське, на стаціонарному посту Пісочин, керував автомобіля Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей,які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.

Так, захисником в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не визнавалася, при цьому на противагу складеному протоколу працівниками поліції, захисник зазначив, що 21.09.2025 року підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення стали провокативні дії працівників поліції, в результаті чого його двічі протягом дня було зупинено за надуманими підставами, та у зв`язку з такими діями він змушений був відмовитись пройти огляд на стан сп`яніння.

Вказані пояснення апелянта знайшли своє підтвердження дослідженим відеозаписом зазначених подій.

Як було встановлено в судовому засіданні 21.09.2025 року вперше ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на блок-посту Пісочин у Харківській області приблизно о 12.00 год., в ході перевірки документів поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі на що він погодився.

Відповідно до висновку КНП ХОР «ОКНЛ» №2707 від 21.09.2024 року, який було складено 21.09.2025 року о 12 год. 35 хв. у ОСОБА_1 не виявлено ознак наркотичного сп`яніння (а.с. 84)

В подальшому 21.09.2025 року ОСОБА_1 повторно був зупинений працівниками поліції об 13 год. 20 хв. у смт. Пісочин, 155-й км шосе Полтавське та поліцейськими були знову встановлені ознаки наркотичного сп`яніння.

Як убачається з відеозаписів з нагрудних камер патрульних, долучених до матеріалів справи та стороною захисту, ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що пів години тому він вже пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, надавав документи, які підтверджували зазначене.

Однак поліцейськими не були перевірені зазначені факти, не були встановлені фактичні обставини справи, оскільки станом на час повторної зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 медичний висновок про те, що ОСОБА_1 не перебуває у стані наркотичного сп`яніння вже було складено. Зазначені обставини, якщо не були відомі останнім, могли бути перевірені, однак поліцейські проігнорували доводи водія.

Пунктом 12 Розділу ІI Інструкції передбачено, що уразі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

У пункті 4 розділу I Інструкції перелічено ознаки наркотичного сп`яніння, якими є - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №133857 від 21.09.2024 вбачається, що працівники поліції зазначили наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, зокрема: звужені зіниці очей,які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Однак під час перегляду відеозаписів із нагрудних камер патрульних поліцейських, долучених до матеріалів справи, апеляційним судом установлено, що в процесі огляду у світлу пору доби працівником поліції не здійснено фактичної перевірки зазначених ознак. У цьому контексті суд апеляційної інстанції доходить висновку, що формальна оцінка працівників поліції щодо ознак сп`яніння є суб`єктивною та не підкріплена об`єктивними доказами, та спростовуються висновком медичного огляду від 21.09.2025 року.

Експресивна поведінка ОСОБА_1 була пояснена поліцейським, що він є військовослужбовцем, їде в у відпустку до дітей, яких не бачив півтора роки, однак через дії поліцейських, які його на протязі двох годин безпідставно зупиняють, йому не дають спокійно проїхати.

Захисник у своїй апеляційній скарзі також обґрунтовано звернув увагу суду на наявність упередженого ставлення працівників патрульної поліції до водія.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з бодікамери № 471594, який міститься на одному диску, долученому до матеріалів справи (а.с.87). Під час здійснення відео фіксації події під час зупинки ОСОБА_1 перший раз, після проходження останнім огляду на стан наркотичного сп`яніння, та після того, як ОСОБА_1 був доставлений екіпажем поліції до свого автомобіля залишеному на блок посту коли він сідав в автомобіль та почав рух, один із поліцейських надає вказівку іншому екіпажу: «Ти бачив машину? Ну все, да, да, давай, да от починає рух. Зараз цілий день він буде їздити»

В подальшому з відеозапису, здійсненому під час зупинки ОСОБА_1 о 13 год 20 хв. поліцейський, який зупинив ОСОБА_1 , по телефону повідомляє тому поліцейському: «Ало, та поставили, ставим вже, зараз ще постанову получить»

Цей фрагмент об`єктивно свідчить про заздалегідне формування наміру оформлення адміністративного правопорушення щодо певної особи за результатами огляду, незалежно від фактичних обставин, носить характер замовлення та умисного штучного створення ситуації для зупинення водія з метою проходження огляду, що є неприпустимим. Отже, така позиція поліцейських свідчить про можливу упередженість та формальний характер їхніх дій при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , а тому доводи апелянта про це є цілком слушними.

Крім того, до апеляційного суду захисником було надано копію скарги до УПП в Харківській області, у якій викладено обставини неправомірних дій працівників поліції при оформленні протоколу щодо ОСОБА_1 . Внаслідок розгляду такої скарги за результатами службової перевірки постанова ЕНА № 3099350 від 21.09.2025 року за ст. 125 КУпАП щодо ОСОБА_1 була скасована.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що дії працівників патрульної поліції щодо фіксації у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння були здійснені формально, без належної об`єктивної перевірки, не відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Наявність ознак упередженого ставлення працівників поліції підтверджується матеріалами справи та спростовує висновок місцевого суду щодо їх відсутності. Апеляційний суд констатує, що дані відеозапису та інші докази свідчать, що зупинка водія ОСОБА_1 відбулася не в умовах загального нагляду за додержанням ПДД, а з інших особистих мотивів, не пов`язаних з несенням служби, що суперечить вимогам ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» . Натомість, самі ж попередні дії ОСОБА_1 свідчать про його законослухняну поведінку щодо виконання вимог поліції та узгоджуються з логікою наступних подій.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки встановлені фактичні обставини свідчать про порушення працівниками поліції порядку складання адміністративних матеріалів, що має істотне значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, відповідно до статті 255 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 255, статей 254, 256 КУпАП у випадку вчинення особою адміністративного правопорушення, уповноважені на те посадові особи Національної поліції, зобов`язані не тільки скласти протокол про адміністративне правопорушення, згідно положень частини 2 статті 251 КУпАП, зібрати докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Однак у матеріалах справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження наявності як події, так і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на положення ст.29 Закону України «Про Національну поліцію», де визначені вимоги до поліцейського заходу та враховує, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень, є представником держави, будь-яка особа має право розраховувати, що розпорядження та дії представника влади є законними та не спрямовані на вчинення правопорушення.

З врахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення було ініційовано з грубим порушенням законодавства, апеляційний суд, застосовує доктрину «плодів отруєного дерева» та визнає всі подальші дії поліцейських незаконними, а зібрані докази недопустимими.

Вищевказане узгоджується з висновками Касаційного кримінального суд у складі Верховного Суду у справах № 488/2433/15, № 676/3183/15-к, де застосовано доктрину «плодів отруйного дерева», відповідно до якої Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справі «Гефген проти Німеччини»).

Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

З врахуванням встановлених апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини події суддя при розгляді справи не встановив, про їх наявність в мотивувальній частині постанови не зазначив, не надав належної правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чим не в повній мірі виконаввимоги ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП.

Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

За таких обставин, враховуючи, що до складеного щодо ОСОБА_1 протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення, а тому апеляційний суд інші доводи апеляційної скарги не перевіряє, так як вони є вже опосередкованими (вторинними).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника - є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Кравчуна Д.В. задовольнити.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик