Провадження № 3/643/3350/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 суддя Салтівського районного суду міста Харкова Довготько Т.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Управління патрульної поліції у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №467733, 28.09.2025 о 18 год. 50хв. в м. Харкові, вул. Ахієзерів, 18А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Sonata д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, підвищена жвавість рухів. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та в медзакладі за адресою: м.Харків, вул. Ахієзерів, 18А, відмовився згідно висновку лікаря нарколога.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило, тому у відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа розглядається за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Захисники ОСОБА_1 адвокати Сковира Л.Ю., Ісмаілов Р.Г. в судовому засіданні просили провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУПАП закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, з підстав викладених у запереченнях на протокол.

Заслухавши, захисників ОСОБА_1 адвокатів Сковиру Л.Ю., Ісмаілова Р.Г., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Положеннями частини першої ст. 130 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В даному випадку вимога щодо проходження огляду на стан сп`яніння може стосуватися не будь-якої особи, яка знаходиться в транспортному засобі або біля нього, а лише водія, який керував цим транспортним засобам.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Складений по справі протокол не може бути визнано беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки наявна в ньому інформація не підтверджена іншими належними та достатніми засобами доказування.

Так, з рапорту Інспектора роти №1 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП Руслана Лютенка від 28.09.2025 вбачається, що 28.09.2025 близько 18год.50 хв. екіпаж Купол 1102 отримав виклик «Адмінправопорушення» в м.Харків, пр. Перемоги, 62Г. Прибувши, виявлено заявника ОСОБА_2 , який повідомив, що невідомий йому чоловік керував транспортним засобом Hyundai Sonata д.н. НОМЕР_1 в стані сп`яніння, а також висловлювався відносно нього нецензурною лайкою, після чого пішов. Даний громадянин через деякий час вийшов на вулицю та був опізнаний ОСОБА_2 . Ним виявився ОСОБА_1 , який підтвердив, що в нього стався конфлікт з ОСОБА_2 . Громадянину ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він забажав пройти його в наркоцентрі в м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, прибувши на місце за цією адресою він відмовився від проходження огляду, про що складено висновок лікаря-нарколога №2257.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що працівники поліції під`їхали за викликом на пр. Перемоги, 62Г, де на них чекав ОСОБА_2 . О 19год. 34 хв. співробітник поліції зателефонував ОСОБА_1 та запропонував вийти до екіпажу. О 19год.37 хв. ОСОБА_1 вийшов у двір до працівників поліції. В подальшому відбулося спілкування ОСОБА_1 та працівників поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на шо ОСОБА_1 повідомив, що не керував транспортним засобом, а тому відсутні підстави для проходження ним такого огляду. Однак, далі ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Працівники поліції доставили ОСОБА_1 до медичного закладу КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м.Харків, вул. Ахієзерів, 18А , де останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, на підставі яких можливо дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 28.09.2025 о 18год.50 хв. керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2257 від 28.09.2025, підтверджує лише факт відмови ОСОБА_1 від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога та не може бути доказом на підтвердження керування останнім транспортним засобом.

Також суд не приймає до уваги копію письмових пояснень ОСОБА_2 , оскільки такі самі по собі без належних підтверджень того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, є недостатніми для доведеності вини останнього. Окрім того, у графі 9 протоколу вказано, що свідки не залучались та ця копія пояснень не посвідчена належним чином.

Інших доказів вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться йому в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Так, у справі відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 28.09.2025 з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки його не зупиняли працівники поліції під час керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, тоді як письмові свідчення ОСОБА_2 про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Отже, пред`явлення поліцейськими вимоги пройти огляд на стан сп`яніння особі, яку працівники поліції не зупиняли є безпідставними, ця вимога не ґрунтується на положеннях ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а тому наслідки такої незаконної вимоги (відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду) не можуть бути використані для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 130 КУпАП.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, в силу принципу невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У постанові від 21 січня 2020 року ( справа №754/17019/17) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять "поза розумним сумнівом" вину ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова.

Суддя Довготько Т.М.