П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Зарева Н.І., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, запроваджену ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , командира 5 навчального взводу 1 навчальної роти НОМЕР_1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «капітан», фактичне місце проживання: територія військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЛВУ № 141, ОСОБА_1 проходить військову службу на у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира 5 навчального взводу 1 навчальної роти НОМЕР_1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, тобто, капітан ОСОБА_2 , за своїми військовим званням та посадою наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями та являється військовою службовою особою. Так, капітан ОСОБА_2 , під час дії особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні, будучи військовою службовою особою, та перебуваючи на посаді командира 1 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимогам статей 11, 16, 49, 58, 59, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного Статут Збройних Сил України, не організував та не забезпечив такого внутрішнього порядку у підпорядкованому йому підрозділі, який би гарантував неухильне дотримання військової дисципліни підпорядкованими йому військовослужбовцями 1 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 , чим допустив в період з 01.10.2025 по 14.10.2025 самовільне залишення військової частини підпорядкованим йому військовослужбовцем в пункті тимчасової дислокації НОМЕР_1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 , що розташовується на ділянці полігону у АДРЕСА_1 , у кількості 3 військовослужбовців, а саме: курсант ОСОБА_3 , здійснив С3Ч 05.10.2025, курсант ОСОБА_4 , здійснив СЗЧ 05.10.2025, курсант ОСОБА_5 здійснив С3Ч 13.10.2025.

Поряд з тим, як встановлено в ході проведеної перевірки, що військовослужбовець ОСОБА_6 , який здійснив С3Ч 13.10.2025 близько 06 год 15 хв. з території розташування в/ч НОМЕР_2 в подальшому мав намір здійснити спробу незаконного перетину Державного кордону України до Словацької Республіки, однак 13.10.2025 о 21:30 був виявлений представниками Державної прикордонної служби України на відстані 500 метрів до кордону, у зв?язку з чим відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення серія: 3хРУ № 010803E, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, та в подальшому повернуто до розташування військової частини НОМЕР_2 . В своїх поясненнях, командир 5 навчального взводу 1 навчальної роти НОМЕР_1 навчального батальйону капітан ОСОБА_2 , зазначає, що військовослужбовця ОСОБА_6 , не було на навчаннях в зв`язку з тим, що головний сержант ОСОБА_7 відвів даного військовослужбовця до медичного пункту військової частини НОМЕР_3 у зв?язку з погіршенням стану самопочуття. Однак, отримавши пояснення від головного сержанта ОСОБА_7 , встановлено, що 13.10.2025 перед вибуттям на навчання він здійснював супровід до медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військовослужбовців 5 взводу, а саме курсантів ОСОБА_7 , пояснив, що не надавав інформації командиру 5 навчального взводу 1 навчальної роти НОМЕР_1 навчального батальйону капітану ОСОБА_1 , про те, що курсант ОСОБА_6 , перебуває в медичному пункті.

Поряд з тим, в ході проведеної перевірки отримано пояснення від представника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 водія санітара солдата ОСОБА_8 , який повідомив, що 13.10.2025 за медичною допомогою курсант ОСОБА_6 , до нього не звертався, що підтверджується відсутністю записів у Книзі запису хворих 1 навчальної роти та Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_2 . Також, оглянувши Журнал обліку бойової підготовки 5 навчального взводу 1 навчальної роти НОМЕР_1 , навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 встановлено, що 13.10.2025 навпроти прізвища курсанта ОСОБА_6 станом на 13.10.2025 відмітки у графі «Дата, присутність на заняттях...» відсутні. Опитаний сам військовослужбовець ОСОБА_6 , повідоми, що залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ще вранці 13.10.2025, до медичного пункту не звертався.

Враховуючи зазначене, капітан ОСОБА_1 , суттєво підірвав мобілізаційну та бойову готовність ввіреному йому підрозділу в умовах особливого періоду воєнного стану, що в свою чергу зменшує боєздатність та належне виконання завдань підрозділами 3С України, щодо відсічі та стримування збройної агресії з боку військових формувань російської федерації.

Таким чином, капітан ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , всупереч вище вказаних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України , усвідомлюючи протиправність власних дій, маючи визначені обов?язки контролю за підлеглим особовим складом, маючи реальну можливість діяти, але не зробив цього, усвідомлював ризик самовільного залишення військовослужбовцями, як військова посадова особа, допустив недбале ставлення до обов?язків військової служби в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив. Зазначив, що його основним завданням є проводити навчання для військовослужбовців. Того дня, коли відбулися події, описані в протоколі про адміністративне правопорушення, він постійно проводив навчання для військовослужбовців. Крім нього у розташуванні військової частини з командирів більше нікого не було, а так як він був один, то одночасно контролювати тих військовослужбовців, які перебували на заняттях, та тих, які перебували у медпункті, він фізично не мав можливості. Головний сержант роти ОСОБА_7 доповів йому про те, що ОСОБА_6 пішов в медпункт у зв?язку із поганим самопочуттям. Крім того, територія розташування військової частини не огороджена та не охороняється, має вільний вхід та вільний вихід. Саме тому він не мав реальної можливості одночасно проводити заняття, перебувати у медпункті та охороняти територію військової частини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 245 КпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17.06.2023 № 259 капітана ОСОБА_1 призначено на посаду командира навчального взводу викладача навчальної роти НОМЕР_1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 .

З доданих до матеріалів справи функціональних обов?язків командира навчального взводу навчальної роти викладача навчального батальйону, затверджених командиром 1 навчальної роти НОМЕР_1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 , та з якими ОСОБА_1 ознайомився шляхом проставлення власного підпису, встановлено, що до його функціональних обов?язків не входить здійснення контролю за перебуванням військовослужбовців на території розташування військової частини та недопущення здійснення ними самовільного залишення території військової частини.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, всупереч з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що , при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому був неодноразово продовжений і діяв на вказані дати.

Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

З матеріалів справи встановлено, що викладення обставин діяння в протоколі не відображає всіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, так як в ньому не вказано, у чому конкретно полягало недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби, натомість зазначено, що ОСОБА_1 суттєво підірвав мобілізаційну та бойову готовність ввіреного йому підрозділу в умовах особливого періоду воєнного стану, що в свою чергу зменшує боєздатність та належне виконання завдань підрозділами ЗС України щодо відсічі та стримування збройної агресії з боку військових формувань країни-агресора. Однак, таке формулювання не містить відомостей, які б розкривали суть недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, а саме: у чому саме полягає недбале ставлення до військової служби, які саме обов`язки були неналежно виконані, за конкретних обставин справи. Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину.

Відповідно до частин першої - третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, оцінивши належним чином всі наявні у справі докази, суддя дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, що, відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.7, 9, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 256, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.І. Зарева