Справа № 304/2584/25 Провадження № 3/304/1302/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Чорняк Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ № 010332Е від 05.10.2025 року), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб.тел. НОМЕР_2 ,

за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 010332Е від 05.10.2025, складеного начальником відділення зв`язку ОСОБА_3 , вбачається, що 05 жовтня 2025 року о 10-20 годині, на околиці населеного пункту с.Дубриничі (територія Перечинської територіальної громади Ужгородського району, Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані 8500 метрів до державного кордону України, на напрямку 189 прикордонного знаку уповноваженою посадовою особою ДПСУ ОСОБА_4 був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , та який спільно з громадянином України ОСОБА_5 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану, у складі групи осіб, та своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку адресату 13.11.2025 року, 21.11.2025 року sms-повідомлень, які є в матеріалах справи, проте про причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушень за ч.1 ст.204-1 КУпАП не відносяться до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП), тому суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за участю його захисника - адвоката Чорняк Н.І.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Чорняк Н.І. підтримала подані нею заперечення, викладені в редакції від 23.11.2025, в яких просить закрити провадження у справі відносно підзахисного ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Захисник пояснила, що зі слів її підзахисного відомо, що 05.10.2025 року близько о 10-00 год. ОСОБА_1 разом зі своєю дівчиною та із знайомим ОСОБА_5 вирушили з м.Ужгорода в с.Буківцьово на автомобілі по гриби. Вони мали із собою відра, чоботи для збирання у лісі грибів. Документів, у тому числі паспортів для виїзду за кордон, іноземної валюти не мали. На посту в с.Дубриничі автомобіль, яким керував ОСОБА_5 , зупинили працівники прикордонної служби, оглянули їх документи та всіх трьох осіб відвезли до прикордонного загону «Великий Березний», де їх тримали близько трьох годин, потім відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 склали протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

У поданих письмових запереченнях захисник зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 , зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 010332Е від 05.10.2025 та протоколі про адміністративне затримання від 05.10.2025 подію адміністративного проступку описано у наступному викладенні: «05.10.2025 о 10-20 годин на околиці населеного пункту с.Дубриничі (територія Перечинської територіальної громади Ужгородського району в межах контрольованого прикордонного району на відстані 8 500 метрів до державного кордону України на напрямку 189 прикордонного знаку був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_7 у складі групи осіб, спільно з громадянином України ОСОБА_8 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кодон України».

При цьому, як зазначає захисник, опису будь-яких інших обставин матеріали справи не містять. Також, відсутні докази, які б свідчили про те, що згадані особи мали намір здійснити перетин державного кордону України, так як в протоколах зафіксовано, що документи і речі не вилучалися.

Також сторона захисту звертає увагу, що оскільки ст.204-1 КУпАП не передбачає спеціального суб`єкта адміністративного правопорушення, та виходячи з принципу рівності громадян перед законом, кожна особа 16-ти річного віку і старша, чоловічої та жіночої статі, за умови виявлення її на околиці населеного пункту с.Дубриничі, має бути притягнута до тієї ж відповідальності, що і вищезазначені особи.

Захисник наголошує на безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення та протоколу про адміністративне затримання відносно ОСОБА_1 , відсутність в матеріалах провадження письмових пояснень ОСОБА_1 , про які йдеться у вищезазначеному протоколі затримання. Та вказує на те, що протоколи, складені без врахування пояснень особи, яка притягується до відповідальності, та яка надала такі пояснення, не можуть вважатися законними. Також додана до матеріалів справи довідка про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів від 05.10.2025 року не може мати доказового значення, оскільки в ній не міститься посилання, на підставі яких доказів особа, яка склала вказану довідку, дійшла наведених у ній висновків, зокрема щодо намірів ОСОБА_1 працевлаштування в Словацькій республіці.

Сторона захисту вважає, що матеріали даної справи відносно ОСОБА_1 не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість встановити в діях ОСОБА_1 подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та просить провадження у справі №304/2584/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Повно і всебічного вивчивши матеріали справи №304/2584/25, вислухавши в судовому засіданні позицію захисника, вивчивши письмові заперечення, надані захисником ОСОБА_1 - адвокатом Чорняк Н.І., суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини другої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 010332Е від 05.10.2025, складеного начальником відділення зв`язку ОСОБА_3 , вбачається, що 05 жовтня 2025 року о 10-20 годині, на околиці населеного пункту Дубриничі (територія Перечинської територіальної громади Ужгородського району, Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані 8500 метрів до державного кордону України, на напрямку 189 прикордонного знаку уповноваженою посадовою особою ДПСУ ОСОБА_4 був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який у складі групи осіб, спільно з громадянином України ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану, та своїми діями ОСОБА_1 , як зазначено у вищевказаному протоколі, порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Суд вважає вищезазначений протокол неналежним доказом, оскільки, в порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення інкримінованого ОСОБА_1 діяння, безпосередньо не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетинання державного кордону України. Також з протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетинання Державного кордону.

Також суд зауважує, що матеріали справи не містять маршруту руху порушника та лінію Державного кордону, а також відсутні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб (свідків, очевидців події), у справі також відсутні речові докази чи взагалі будь-які інші докази, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на перетинання Державного кордону України в Словацьку Республіку, що ставиться ОСОБА_1 у провину.

А отже, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 05.10.2025 року (а.с.2), який міститься у матеріалах справи, під час огляду не виявлено та не вилучено жодного з предметів, які могли б бути знаряддям або об`єктом правопорушення.

3 наданих доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

Таким чином, приходжу до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення №304/2584/25 не містять будь-які посилання або інші відомості, які б вказували на те, що ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути Державний кордон з України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через Державний кордон.

Разом з цим, у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 не вказано жодної вчиненої ним дії, яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Так, наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску під час дії правового режиму воєнного стану, є неконкретним формулюванням обвинувачення.

Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетинання Державного кордону з України до Словацької Республіки, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, зокрема відсутній маршрут руху порушника та лінії державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

До матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 010332Е від 05.10.2025 складеного начальником відділення зв`язку ОСОБА_3 , додані такі документи: протокол про адміністративне затримання громадянина України ОСОБА_1 від 05.10.2025 року (а.с.2), копія паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 25.11.2019, орган 2110 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.3); заява ОСОБА_1 від 05.10.2025 року про розгляд справи без його участі (а.с.4-7); доідка про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів щодо ОСОБА_1 (а.с.8-9).

Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 саме адміністративного правопорушення за кваліфікуючими ознаками, передбаченими ч.2 ст.204-1 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не представлено.

При цьому суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_1 затриманий на значній на відстані до лінії державного кордону (8500 м), при цьому у нього не виявлено предметів чи документів, що могли б прямо чи опосередковано указувати на його намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, гроші в іноземній валюті і тощо).

Отже, з наданих суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного вище правопорушення, яке йому інкриміновано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти росії» ("Malofeyevav. russia", рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти росії» ("Karelin v. russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій.

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у положеннях статті 62 Конституції України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суд вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 ч.1 п.1 КУпАП, та закрити провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.204-1 ч.2, п.1 ч.1 ст.247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО