Справа № 357/8931/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2025 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко О.Л. розглянувши матеріали, що надійшли з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі батальйону №1, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого на підставі ч.1 ст.130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 356195 від 09.06.2025, 09.06.2025 о 09 год. 34 хв. м.Біла Церква вул.Павліченко 37А водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 2109» з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 «Правил Дорожнього руху», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та пояснив, що 09.06.2025 приблизно о 09 год. 34 хв. на виконання ст.ст. 16, 200 Статуту внутрішньої служби ЗСУ виконував службові обов`язки відповідно до розпорядку дня військової частини НОМЕР_2 , а саме отримав телефонний дзвінок від командира військової частини з вимогою негайно прибути до місця дислокації підрозділу. ОСОБА_1 зазначив, що алкогольних напоїв у той день не вживав. На вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він відмовився не через небажання співпрацювати з правоохоронцями, а виключно у зв`язку з необхідністю негайно продовжити рух та прибути до військової частини для виконання службових обов`язків. На думку ОСОБА_1 його дії були зумовлені станом крайньої необхідності, оскільки він мав виконувати свої службові обовязки.

Суддя, дослідивши протокол про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та додані до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Ч.1статті 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Положеннями ст.9КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Згідно п.1.1розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (даліПДРУкраїни), ці Правила відповідно до Закону України"Продорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для водія транспортного засобу настає за доведеністю одночасно двох обставин - в даному випадку керування транспортним засобом і відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії поліцейського, поліцейські не мають права без задокументованих доказів вчинення водієм порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 справа 686/11314/17; від 23.10.2019 справа № 357/10134/17).

Як вбачається з оглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, даних про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, при цьому порушуючи правила дорожнього руху, за що був зупинений працівниками поліції, зазначений носій не містить.

В момент події ОСОБА_1 виконував свої службові обов`язки відповідно до розпорядку дня військьвої частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою командира запасної роти військової частини НОМЕР_2 . Суд визнає ці докази належними та допустимими (ст.251 КУпАП).

Суд критично оцінює посилання працівників патрульної поліції лише на формальний факт відмови від огляду. З відеозаписів/матеріалів (за наявності) не вбачається, що поліцейські запропонували оперативний супровід до медзакладу, який би не перешкодив негайному прибуттю до частини,

Навіть за умови бездоганного дотримання процедури, суд повинен оцінити вину та протиправність поведінки в контексті крайньої необхідності. У ситуації, що склалася, ОСОБА_1 діяв для негайного усунення небезпеки важливим охоронюваним інтересам.

Суд встановив, що альтернативи, які б не призвели до істотної затримки (очікування, пошук іншого транспорту, переміщення до медзакладу тощо), практично не існувало; шкода, пов`язана з формальною відмовою від огляду, є меншою, ніж шкода від можливої несвоєчасної явки військовослужбовця.

Суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 послідовно стверджував про невживання алкоголю у день події.

Разом з тим, п.2 ч.1 ст.247 КУпАП передбачає, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст.18 КК України, не є правопорушенням діяння, вчинене у стані крайньої необхідності, коли особа усунула небезпеку, яка безпосередньо загрожувала правам та інтересам громадян, суспільства чи держави, якщо цю небезпеку не можна було усунути іншими засобами.

Ст.3 Конституції України визначає, що життя та безпека людини є найвищою соціальною цінністю.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці (зокрема, рішення у справах Ashingdane v. the United Kingdom від 28.05.1985 р., Kudla v. Poland від 26.10.2000 р., Kononov v. Latvia від 17.05.2010 р.) наголошує на необхідності забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та правами особи, а також на тому, що державні органи повинні враховувати конкретні обставини справи.

У даній ситуації ОСОБА_1 був змушений відмовитися від проходження огляду не зі злісних мотивів чи зневаги до закону, а через необхідність негайно прибути до місця несення служби для захисту життя людей та обороноздатності держави.

Таким чином, дії ОСОБА_1 були вчинені у стані крайньої необхідності, що виключає склад адміністративного правопорушення.

Згідно з практикою Верховного Суду «Не є допустимим доказом протокол, складений лише на підставі візуальних ознак сп`яніння без підтвердження результатами медичного огляду у разі, якщо особа не відмовлялась від його проходження» (Постанова ВС від 14.03.2019 у справі № 522/6836/17).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на принципі дотримання процесуальних гарантій при притягненні особи до відповідальності, а саме у справі Нечипорук і Йонкало проти України (№ 42310/04) ЄСПЛ зазначив, що порушення процедур, які мають забезпечити об`єктивність доказів, є порушенням статті 6 Конвенції (право на справедливий суд).

Виходячи із вищезазначеного, суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку що дії ОСОБА_1 вчинені в стані крайньої необхідності, тому провадження по справі підлягає закриттю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 7, ст. 9, ст. 130 ч. 1, ст. 245, ст. 247 ч. 1 п. 4, ст. 251, ст. 252, ст. 266, ст. 280, ст. 283, ст. 284, КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (п.4 ч.1 ст.247 КУпАП).

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілим, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: О.Л. ГАВЕНКО