ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/8104/24 Головуючий суддя І інстанції Курило В. О.
Провадження № 33/818/967/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Санкіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Санкіна А.В. на постанову судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 19 листопада 2024 року о 00:33 год. за адресою: м. Харків, Григорівське Шосе, 71, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21150», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та в закладі охорони здоров`я -КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Санкін А.В., враховуючи доповнення до неї, просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також просив закрити провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв1язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 28 КУпАП, вважаючи, що постанова винесена невмотивовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Також вказував на порушення працівниками поліції права ОСОБА_1 на захист. Також вказував на те, що працівники поліції безпідставно пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння оскільки будь-яких ознак алкогольного сп`яніння йому не повідомляли. Посилався також на необґрунтовані висновки суду першої інстанції, які, на його думку, не відповідають дійсності. Також посилався на практику ЄСПЛ.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався як на докази, на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння; направленні на огляд водія; рапорті працівника поліції, а також відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що 19.11.2024 року водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21150 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився.

З відомостей цього протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, про що свідчить його власноручний підпис та власноручні письмові пояснення у відповідних графах цього протоколу.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та був ознайомлений з відомостями, які були зафіксовані у цьому протоколі, оскільки, в тому числі, отримав його копію.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КУпАП, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами та огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції під час проведення огляду та складення ними протоколу, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто ОСОБА_1 не скористався своїм правом оскаржити дії працівників поліції під час проведення його огляду та складення протоколу стосовно нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 7) вбачається, що працівники поліції рухались на службовому автомобілі за автомобілем ВАЗ 21150, який заїхав у двір багатоквартирного будинку та зупинився. Відразу після зупинки до цього автомобіля підійшли працівники поліції та виявили, що за кермом цього автомобіля перебував саме ОСОБА_1 .

Такі відомості відеозапису, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, що вочевидь свідчить про те, що саме він був водієм автомобіля.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8) вбачається, що 19.11.2024 року під час патрулювання Новобаварського району м. Харкова за адресою: м. Харків, шосе Григорівське, поблизу будинку 71, було зупинено автомобіль ВАЗ 21150 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Довгий час ОСОБА_1 не надавав свої документи, повідомив, що може зробити проблеми та намагався піти з місця події. ОСОБА_4 передав свої документи своїй дружині не пред`явивши їх працівникам поліції та постійно комусь телефонував. Протягом тривалого часу встановили, що водієм є ОСОБА_1 .. Останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер або в закладі охорони здоров`я, але водій своїми діями постійно уникав відповіді. Постійно комусь телефонував та спілкувався тривалий час, а також просив надати йому двох свідків та копію сертифікату Драгера. Поведінка ОСОБА_1 була розцінена як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом, а транспортний засіб було залишено на місці зупинки без порушень ПДР України.

Поряд з цим, належить врахувати, що ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснював, що був незгоден з діями працівників поліції, однак не вважав що вони сфальсифікували відомості у протоколі.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції, а також відсутність відповідних рішень уповноважених державних органі щодо незаконності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відомості, які зазначені у рапорті працівника поліції узгоджуються з відомостями відеозапису події за участю ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе врахувати їх як доказ у цій справі.

Зокрема, з відомостей відеозапису, який був долучений працівниками поліції до цієї справи (арк.7) вбачається, що працівники поліції рухались за автомобілем, який заїхав у двір багатоквартирного будинку під час дії комендантської години. Після зупинки цього автомобіля до нього підійшли працівники поліції. В автомобілі на місці водія перебував ОСОБА_1 , інших осіб в автомобілі не було.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції надали ОСОБА_1 час для того, щоб він мав можливість зателефонувати комусь. ОСОБА_1 тривалий час спілкувався по телефону, а працівники поліції не обмежували його у часі спілкування.

Такі відомості відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 не був обмежений працівниками поліції у праві спілкуватись по телефону та у часі спілкування, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він об`єктивно мав можливість зателефонувати адвокату та скористатися своїм правом на захист.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду та наслідки його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння. Зокрема працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявність запаху алкоголю з порожнини рота.

Такі відомості відеозапису вочевидь спростовують твердження апелянта про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про існування ознак алкогольного сп`яніння.

З відеозапису також вбачається, що виявивши ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився. Однак, після того, як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, він тривалий час розмовляв по телефону та своїми активними діями вказував на те, що проходити огляд він не збирається, а тому працівники поліції пояснили йому про це та розцінили його дії як відмову від проходження огляду.

Належить врахувати, що з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 просив працівників поліції вимкнути їх нагрудні камери та поспілкуватись з ним приватно. Однак, працівники поліції категорично відмовили йому у цьому та повідомили про кримінальну відповідальність за пропонування неправомірної вигоди.

Такі дії ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту, отже ОСОБА_1 розумів наслідки своїх дій та намагався уникнути відповідальності.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія (арк. 6), що свідчить про те, що працівники поліції виконали вимоги Інструкції щодо про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, що спростовує твердження апелянта про те, що працівники поліції відмовились проводити огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Такі відомості відеозапису об`єктивно свідчать про те, що саме інспектор ОСОБА_5 особисто виявила ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 та зазначила про це в протоколі та в своєму рапорті, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 4), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що складав іспит на знання ПДР України та отримав посвідчення водія.

Такі відомості вочевидь свідчать про те, що ОСОБА_1 знає ПДР України, що він не заперечував у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Поряд з цим, твердження апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно д вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналізуючи вимоги цієї статті об`єктивно вбачається, що працівники поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння зобов`язані залучити свідків лише у разі неможливості застосування спеціальних технічних засобів відеозапису події. В цій справі працівники поліції застосували відеозапис та долучили його до матеріалів справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність не залучення свідків працівниками поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, які зафіксовані в протоколі та в направленні на огляд водія, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Водій погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак своїми активними діями ухилявся від такого огляду, що працівниками поліції було розцінено, як відмова від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Такий порядок проведення огляду працівниками поліції узгоджується з вимогами ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 не пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору Драгер, а тому твердження про те, що цей газоаналізатор не має відповідні сертифікати якості є необґрунтованими.

Крім того, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції про те, що погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, останній своєю поведінкою показував працівникам поліції, що не бажає пройти огляд на стан сп`яніння, що було розцінено як відмова від проходження відповідного огляду. Також, ОСОБА_1 , вказуючи на невідповідність сертифікату газоаналізатору Драгер, не наполягав на тому, щоб працівники поліції доставили його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду та не звертався зі скаргами на дії працівників поліції щодо незаконності відмови пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що свідчить про необґрунтованість таких тверджень сторони захисту, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисником Санкін А.В. було подано клопотання про закриття провадження у цій справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду судом апеляційної інстанції строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Приписами ст. ст. 221, 280 та 284 КУпАП у їх сукупності встановлено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, і ст. 130 цього Кодексу. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Таким чином, у разі оскарження постанови суду першої інстанції, справа не розглядається спочатку, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи щодо законності та обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення, що вочевидь свідчить про помилковість тверджень апелянта щодо закінчення на момент апеляційного розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а тому в задоволенні цього клопотання належить відмовити.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника Санкіна А.В. про закриття провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Санкіна А.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 травня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков