КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5422/2025
Справа № 760/9666/25
Головуючий в суді І інстанції Педенко А.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря Діденка А.С., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Солдаткіна Олександра Сергійовича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 22 березня 2025 року о 22 годині 45 хвилин по вул. Машинобудівна, 41 в м. Київ керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння покриву шкіри обличчя, від проходження огляду в установленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Солдаткін О.С. подав апеляційну скаргу через систему «Електронний суд» 17 жовтня 2025 року, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що рішення було прийнято без належної оцінки обставин справи, наданих доказів та показань свідка.

Зазначав, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, фактично проігнорував принцип презумпції невинуватості та вимоги щодо доведеності вини особи. У матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, які б підтверджували факт керування транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 22 березня 2025 року о 22:45.

Наводив зміст п. 1.10 ПДР, якою визначено, хто є водієм, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, ч. 3 ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Вказував, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу обвинувачення виключно пояснення працівників патрульної поліції, які не підкріплені об`єктивними доказами, при цьому суд не врахував, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 522/18765/21, показання працівників правоохоронних органів як зацікавлених осіб не можуть бути єдиним доказом вини особи без їх підтвердження об`єктивними даними.

Суд першої інстанції не врахував, що з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на момент початку фіксації подій ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу та розмовляв по телефону. При цьому на відеозаписі чітко зафіксовано фразу ОСОБА_1 «заряджаюсь», що підтверджує його пояснення про перебування в транспортному засобі з метою заряджання телефону, а не керування транспортним засобом.

Наголошував, що відеозапис не містить кадрів, які б фіксували момент керування транспортним засобом ОСОБА_1 , рух транспортного засобу під його керуванням, його пересадження з водійського на пасажирське сидіння, переслідування транспортного засобу патрульною поліцією, будь-яких інших дій, які б свідчили про факт керування транспортним засобом.

Згідно з показаннями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , обставини справи є наступними: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають поруч з місцем, де знаходився транспортний засіб в момент складання адміністративного матеріалу. 22 березня 2025 року вони разом йшли до магазину для придбання продуктів. Повертаючись, вони помітили, що звільнилося паркувальне місце біля їхнього будинку, вирішили перепаркувати транспортний засіб. Саме ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу під час перепаркування. Після цього ОСОБА_2 піднявся до квартири, а ОСОБА_1 перебував на передньому пасажирському сидінні та використовував зарядний пристрій автомобіля. При цьому транспортний засіб залишався нерухомим, двигун був заведений для роботи зарядки, ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом.

Однак суд першої інстанції відкинув ці показання, прямо зазначивши під час судового засідання, що не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 та свідчення свідка ОСОБА_2 , не навівши при цьому об`єктивних підстав для такого невизнання достовірності показань.

Зауважував, що відповідно до п. 1.10 ПДР, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14, керування транспортним засобом передбачає виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП вважається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

У даній справі транспортний засіб не рухався під керуванням ОСОБА_1 , його не переслідувала патрульна поліція, відсутні свідчення про те, що ОСОБА_1 здійснював будь-які дії, спрямовані на приведення транспортного засобу в рух. Сам факт перебування в салоні транспортного засобу з метою заряджання мобільного телефону не утворює об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Факт знаходження ОСОБА_1 на пасажирському сидінні на момент початку відеофіксації, підтверджений аудіофіксацією фрази «заряджаюсь», у поєднанні з показаннями свідка ОСОБА_2 про те, що саме він керував транспортним засобом під час перепаркування, створює обґрунтовані сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, і такі сумніви згідно з конституційним принципом, закріпленим у ст. 62 Конституції України, повинні тлумачитися на користь особи. За відсутності відеозапису моменту керування транспортним засобом або доказів руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 версія про те, що транспортним засобом керувала інша особа, а ОСОБА_1 лише перебував в автомобілі для заряджання телефону, є цілком обґрунтованою та не може бути відхилена судом без належних доказів протилежного.

Вказував, що суд першої інстанції фактично проігнорував показання свідка ОСОБА_2 , який надав суду пояснення про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у момент інкримінованої події.

Заслухавши пояснення захисника Солдаткіна О.С., дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вини не визнав, зазначив, що транспортний засіб, який належить його матері, був припаркований його товаришем, ОСОБА_2 у місці, де на той момент було вільне паркувальне місце. Згодом, він та його товариш дійшли висновку, що зазначене місце паркування могло створювати перешкоди для руху інших транспортних засобів або учасників дорожнього руху. У зв`язку з цим, ними було прийнято рішення здійснити перепаркування транспортного засобу на інше, більш зручне та відповідне для паркування місце. Переміщення (перепаркування) транспортного засобу здійснював його товариш. ОСОБА_2 залишив транспортний засіб та направився додому, а він залишився у салоні автомобіля з метою здійснення телефонної розмови. Надалі, під час його перебування в припаркованому транспортному засобі, до автомобіля підійшли працівники Національної поліції та стали вимагати пройти освідування на стан сп`яніння, від чого він відмовився через те, що не керував транспортним засобом.

Захисник ОСОБА_1 . Солдаткін О.С. просив суд закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і факту керування поліцією не доведено.

Судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_2 , який суду пояснив, що працював з ОСОБА_1 до вечора. На даний час вони спільно проживають в орендованій квартирі. Транспортний засіб, на якому вони прибули 22 березня 2025 року на вул. Машинобудівну в м. Києві, був спершу припаркований ним у місці, яке згодом було визнано ними як незручне для інших учасників дорожнього руху, або потенційно перешкоджаюче руху. У зв`язку з цим, ними було прийнято спільне рішення про необхідність перепаркування транспортного засобу. Саме він здійснював керування транспортним засобом під час цього перепаркування, на момент керування і він, і ОСОБА_1 перебували у тверезому стані. Після перепаркування він залишив транспортний засіб та направився до місця проживання (додому). ОСОБА_1 залишився поруч із транспортним засобом. Прийшовши додому, він особисто деякий час спілкувався по телефону. Після того, як його телефон розрядився, він поставив його на зарядку та пішов прийняти душ. Після виходу з душу помітив пропущені дзвінки від ОСОБА_1 . Він сам не володіє інформацією та не був свідком подій, які відбувалися біля транспортного засобу після того, як під`їхали працівники поліції. Також свідок суду повідомив, що прибув саме для того, щоб підтвердити факт того, що за кермом транспортного засобу 22 березня 2025 року був саме він.

Суд першої інстанції відхилив показання свідка ОСОБА_2 як штучно створений доказ, мотивуючи це тим, що свідок з`явився в суді лише через сім місяців після події та не звертався до правоохоронних органів із заявою, що за кермом перебував саме він, що приводить суд до висновку про неправдивість показань свідка, які спрямовані на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції вважав, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 278965 від 22 березня 2025 року, картками обліку адміністративного правопорушення, направленням на огляд, відеозаписом, довідкою, постановою серії ЕНА № 4332063 від 22 березня 2025 року.

Між тим, такий висновок судом першої інстанції зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком не можливо.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Також відповідно до п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Так, з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що на момент початку фіксації подій ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу та розмовляв по телефону. Працівник поліції, починаючи спілкування з ОСОБА_1 , зауважив, що «автомобілі самі не їздять». На запитання ОСОБА_1 , що це має означати, поліцейський повідомив, що ОСОБА_1 нібито припаркувався, а потім пересів на пасажирське місце. На вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, висунуту працівником поліції о 22:40, ОСОБА_1 , вказав, що «він не водій».

Разом із тим, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських не було зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції і у нього працівниками поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, не зафіксовано його пересадження з водійського на пасажирське сидіння, переслідування транспортного засобу патрульною поліцією, будь-яких інших дій, які б свідчили про факт керування транспортним засобом.

Натомість, свідок ОСОБА_2 повідомив, що 22 березня 2025 року транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 керував саме він, і зазначені обставини доказами, наявними в матеріалах справи, не спростовуються.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всупереч положень ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції витлумачив сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 не на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а натомість фактично перебрав на себе функції обвинувачення, зробивши висновок про встановлення його винуватості.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Наявна в матеріалах справи копія постанови серії ЕНА № 4332063 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 19 липня 2025 року, складена відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом, будучи позбавленим прав керування, не усуває дефіциту доказів у цій справі, є іншим провадженням, що не встановлює факту керування саме о 22:45 22 березня 2025 року і не підтверджує ні стан сп`яніння, ні відмову від проходження огляду в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. Використання такого документа як опосередкованого підсилювача суперечить критеріям належності та достатності.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Солдаткіна Олександра Сергійовича задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.