Справа № 756/4963/25 Головуючий в суді І інстанції Жук М.В.
Провадження № 33/824/3283/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Глухової О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,за ч. 3 ст. 154 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28 березня 2025 року серії ВАД №626576, 08.03.2025 о 13 год. 15 хв. за адресою м. Київ, вул. Прирічна, 9 А, ОСОБА_1 перебувала із собаками породи «пітбуль» без намордника, внаслідок чого собака кинулася на собаку породи «мопс», власником якої є ОСОБА_2 , та вкусила за вухо, чим завдала шкоду майну та порушила вимоги п. 1 ч. 5 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП - вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак), що спричинили заподіяння шкоди майну людини.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року визнано ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн 00 коп., з конфіскацією собаки породи «пітбуль».

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп. в дохід держави.

Не погодившись із вказаною постановою представник ОСОБА_1 - адвокат Воловик Костянтин Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києвавід 12 травня 2025 року та прийняти нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду першої інстанції є безпідставним та необґрунтованим, а обрана міра відповідальності (конфіскація тварини) є надмірною та взагалі не відповідає ступені суспільних наслідків та вини.

Зазначає, що ОСОБА_1 повністю визнала свою вину у вчиненні правопорушення, що є пом`якшувальною обставиною, в діях ОСОБА_1 не було жодних ознак, що обтяжують відповідальність.

Також вказує, що порушення правил вигулу тварин мало поодинокий характер, а також вона ніколи не притягалася до відповідальності за такі порушення.

Вказує, що ОСОБА_1 відповідально ставиться до утримання тварини, що зокрема підтверджується долученими документами та паспортом на тварину з відмітками про чіпування та щеплення.

Напад собаки ОСОБА_1 на мопса мав раптовий характер та стався без умислу з боку апелянта, собака вигулювалася без намордника виключно через її хворобу.

ОСОБА_1 вжила всіх необхідних заходів, щоб виключити повторення подібного у майбутньому (вигул виключно на повідку, придбала новий повідок).

Також вказує, що ОСОБА_1 декілька разів до розгляду справи та безпосередньо під час, у тому числі письмово, пропонувала компенсацію власниці мопса ОСОБА_2 .

Вказує, що правопорушення мало виключно формальні наслідки, майно потерпілої (мопс) не отримав серйозних порушень, ніхто з присутніх не постраждав, інцидент було вичерпано за декілька хвилин.

Подія мала характер побутових та враховуючи формальність наслідків, явно мала малозначний характер.

Таким чином, вважає, що конфіскація собаки, як міра відповідальностіє надмірною.

Заслухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її адвоката Воловика К.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КУпАП утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях) - тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 3 ст. 154 КУпАП дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №626576 08.03.2025 о 13 год. 15 хв. за адресою м. Київ, вул. Прирічна, 9 А, ОСОБА_1 перебувала із собаками породи «пітбуль» без намордника, внаслідок чого собака кинулася на собаку породи «мопс», власником якої є ОСОБА_2 , та вкусила за вухо, чим завдала шкоду майну та порушила вимоги п. 1 ч. 5 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Судом першої інстанції правильно встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП - вигулювання собак, які внесені до Переліку небезпечних порід собак, без повідків та намордників що спричинили заподіяння шкоди майну людини.

Судом першої інстанції також правильно враховано, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 визнала, підтвердила обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, проте, посилаючись на незначну шкоду, завдану собаці породи «мопс», вжиття заходів для виключення повторення подібної ситуації, пропонування потерпілій компенсації витрат, просить суд на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю діяння звільнити її від адміністративної відповідальності або кваліфікувати подію за ч. 1 ст. 154 КУпАП та накласти відповідне стягнення, передбачене цією частиною.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила фактичні обставини справи, вказавши на дійсне заподіяння шкоди її собаці.

З урахуванням наведених обставин судом цілком обґрунтовано встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, її винність повністю доведена і підтверджується сукупністю доказів по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 626576 від 28.03.2025, рапортами, заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , колективної заяви про напад 08.03.2025 собакою спочатку на людину, потім на собаку, поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , випискою ветеринарно-консультаційного центру «Мадагаскар» від 08.03.2025, згідно якого у собаки ОСОБА_2 діагноз - рвана рана на вусі, фотографіями з місця події, які узгоджуються між собою в повній мірі та відтворюють обставини події.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що, оскільки дії ОСОБА_1 , що виразились у вигулюванні собаки без намордника, призвели до пошкодженням майна людини, підстави для кваліфікування вказаного правопорушення за ч. 1 ст. 154 відсутні.

Крім того, ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Оскільки діяння ОСОБА_1 завдало шкоди правам та інтересам потерпілої, підстав для визнання вказаного адміністративного правопорушення малозначним не вбачається.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ст. 24 названого Кодексу передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення, зокрема як штраф чи конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення.

Стаття 25 КУпАП також виокремлює основні і додаткові адміністративні стягнення, відповідно до якої оплатне вилучення, конфіскація предметів та позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, заборона здійснення лобіювання - тільки як додаткові; інші адміністративні стягнення, зазначені в частині першій статті 24 цього Кодексу, можуть застосовуватися тільки як основні.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Як слідує із санкції ч. 3 ст. 154 КУпАП за інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення передбачено одночасно основне і додаткове стягнення, а саме накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Разом з тим, Конституційний Суд України (КСУ) в своїх рішеннях неодноразово наголошував на індивідуальному підході до притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема через принцип індивідуалізації відповідальності та індивідуалізації покарання. Цей принцип вимагає врахування всіх обставин справи, особи правопорушника, його вини та ступеня вчиненого проступку, що унеможливлює застосування однакових санкцій до різних ситуацій.

Зокрема, у своєму рішенні від 12 жовтня 2022 року у справі Справа № 3-144/2021(315/21) за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення абзацу другого частини першої статті 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення КСУ визнав неконституційним положення абзацу другого частини першої статті 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме "з конфіскацією таких товарів" (щодо безальтернативності конфіскації таких товарів).

Обґрунтовуючи свій висновок КСУ зауважив, що обмеження права власності у вигляді конфіскації майна має бути обумовлене захистом конституційного правопорядку, прав, свобод та гідності людини і громадянина, інтересів суспільства, держави, бути належним та необхідним заходом для досягнення такої легітимної мети, а також забезпечувати справедливий баланс між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, не допускаючи надмірного впливу на адресатів, стосовно яких спрямоване зазначене обмеження [четверте речення абзацу одинадцятого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021].

Конституційний Суд України зауважує, що держава встановлює як необхідні ті заходи втручання у право власності, які дають змогу досягти легітимної мети з дотриманням принципів правомірного втручання; законодавець має визначити співмірну міру адміністративної відповідальності для досягнення легітимної мети, а суди - забезпечувати індивідуалізацію такої відповідальності залежно від обставин справи.

Конституційний Суд України в Рішенні від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021 наголосив, що застосування обов`язкової конфіскації в будь-якому випадку і в повному обсязі у справах про адміністративні правопорушення здійснюється не за всіма принципами й гарантіями кримінального провадження, зокрема не враховуються конституційні гарантії у кримінальному провадженні щодо забезпечення справедливості призначення покарання, що вказує на надмірний та свавільний характер такого адміністративного стягнення (абзац восьмий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

У рішенні у справі Яремійчук та інші проти України від 9 грудня 2021 року (заява № 2720/13 та шість інших заяв) Європейський суд з прав людини зазначив, що коли відповідне положення закону не залишає судам дискреційних повноважень щодо санкції, яка має бути накладена, оскільки конфіскація надлишкової суми є обов`язковою без будь-яких винятків, така обов`язкова конфіскація не може забезпечити необхідний баланс між вимогами загального інтересу та правом особи на мирне користування своїм майном (§ 30, § 31); національні органи влади не встановили, що конфісковані готівкові кошти були незаконно отримані заявниками або заявники займалися відмиванням грошей або будь-якою іншою злочинною діяльністю (§ 33).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо конституційності положення частини першої статті 204-3 Кодексу, вважав, що її застосування унеможливлює вирішення судом питання доцільності застосування до винної особи стягнення у виді конфіскації товарів та не забезпечує досягнення справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, а отже, це положення Кодексу допускає невиправдане позбавлення такого права, оскільки встановлює, що обов`язковій конфіскації підлягає будь-який товар у будь-якому випадку в повному обсязі незалежно від правомірності джерела його походження, мети подальшого використання та негативного впливу такої конфіскації на майновий стан особи.

Вирішуючи у цій справі доцільність застосування до винної особи стягнення у виді конфіскації тварини апеляційний суд враховує, що підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП немає, оскільки об`єктивна сторона складу правопорушення встановлена, та встановлено наявність шкоди. На переконання апеляційного суду ОСОБА_1 має понести відповідальність з метою виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В той же час, ураховуючи, обставини цієї справи, а саме, що належна ОСОБА_1 собака породи «пітбуль» вперше вигулювалась без намордника у зв`язку з поганим самопочуттям собаки, внаслідок чого собака раптово кинулася на іншу собаку породи «мопс», власником якої є ОСОБА_2 , та вкусила за вухо. Тобто відсутні підстави вважати такі порушення систематичними, умисними.

Судом апеляційної інстанції також враховано пояснення ОСОБА_2 , яка також підтвердила, що це був перший випадок, коли названа собака породи «пітбуль» кинулася на іншу собаку. Проте, ОСОБА_2 наполягала, що така поведінка ОСОБА_1 не має права повторюватись.

За наведених обставин та з урахуванням позиції сторін, які є обидві власниці тварин, наявні підстави для висновку, що обов`язкова конфіскація у даній справі не є співмірною, відтак, не може забезпечити необхідний баланс між вимогами загального інтересу та правом особи на мирне користування своїм майном.

З огляду на встановлені у цій справі обставини, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для забезпечення індивідуалізації відповідальності з визначенням співмірної міри адміністративної відповідальності для досягнення легітимної мети, виключно у виді штрафу, який правильно був присуджений судом першої інстанції, однак без застосування конфіскації тварини.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та правильно встановлені обставини, надано правильну юридичну оцінку обставинам справи, однак не застосовано індивідуалізацію відповідальності з визначенням співмірної міри адміністративної відповідальності за встановлених обставин справи, апеляційний суд керуючись повноваженнями, визначеними у ст. 294 КУпАП, вважає за необхідне змінити застосовані до порушника санкції шляхом виключення стягнення у виді конфіскації собаки.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року в частині конфіскації тварини змінити, виключивши із постанови вид стягнення щодо конфіскації собаки.

В решті постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана