КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/16217/25

номер провадження: 33/824/4994/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Малашевського О.В.,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Алієва В.В.,

прокурора - Шкурпело Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Алієва Валерія Валерійовича, подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп.

Як зазначено в постанові судді, згідно зпротоколом про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2025 року № 409, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадовою особою юридичної особи публічного права та, обіймаючи посаду проректора (з наукової роботи) Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого, у порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин 23 січня 2025 року подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік. Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Алієв В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосуддею першої інстанції неправильно визначено момент початку перебігу строку накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за правопорушення, пов`язане з корупцією, може бути накладене протягом шести місяців із дня його виявлення. Згідно зі ст.247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду спливли строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Вказує, що з дня складання рапорту від 20 січня 2025 року почався перебіг шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення, який сплинув 20 липня 2025 року. Станом на момент розгляду справи строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився, а тому провадження у справі підлягало закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи сповіщена судом апеляційної інстанції своєчасно, в установленому законом порядку. Захисник ОСОБА_1 - адвокат Алієв В.В. вважав за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Алієва В.В., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, пояснення прокурора - Шкурпела Р.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Апеляційний суд зауважує, що апеляційна скарга не містить доводів на спростовання висновків судді першої інстанції у постанові від 25 серпня 2025 року щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а в прохальній частині апеляційної скарги захисник просить закрити провадження у зв`язку зі спливом строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Положеннями ст.1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами ст.8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 172-6 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також у ст.62 Конституції України передбачено, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

За диспозицією ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіряючи оскаржувану постанову в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд не погоджується з висновками судді першої інстанції у частині відмови у задоволені клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, який встановлено ч.4 ст.38 КУпАП, виходячи з такого.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграє день виявлення правопорушення.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

У складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що фактичним моментом виявлення правопорушення слід вважати дату з`ясування всіх необхідних даних, оскільки лише після їх отримання можливо встановити всі ознаки складу правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП та складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Тому днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення уповноважена особа, думку якої підтримав і прокурор Шкурпело Р.В. в судовому засіданні, вважає дату складання протоколу про адміністративне правопорушення №409 від 17 квітня 2025 року, тобто 17 квітня 2025 року.

Однак апеляційний суд вважає, що з таким твердженням погодитись не можна з таких підстав.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який фіксує факт, час та місце вчинення правопорушення. Однак не можна ототожнювати дату складання протоколу та дату виявлення правопорушення, оскільки виявлення і фіксування правопорушення є різними юридичними фактами.

Аналогічний висновок щодо суті поняття «день виявлення правопорушення» зроблено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №166/46/17 від 14 серпня 2018 року.

З рапорту головного оперуповноваженого Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України підполковника поліції Окармуса Тараса, адресованого заступникові начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України підполковника поліції Чухненко Олексію, слідує, що ним відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про Національну поліцію», у ході вжиття заходів щодо виявлення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, аналізуючи відомості розміщені у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) встановлено факт несвоєчасного подання проректором з наукової роботи та міжнародного співробітництва Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого ОСОБА_1 , щорічної декларації, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті, а саме 23 січня 2025 року. З урахуванням викладеного, головний оперуповноважений просив дозвіл на розгляд вказаної інформації з метою здійснення збору доказів та інших фактичних даних про можливе порушення ОСОБА_1 вимог ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», що у своїй сукупності можуть свідчити про вчинення нею адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП (а.с.19).

З відповіді начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 22 липня 2025 року «Про надання інформації» на адвокатський запит адвоката Хараїм О. від 16 липня 2025 року щодо надання інформації та копій документів стосовно ОСОБА_1 вбачається, що датою складення вищевказаного рапорту та накладення на нього резолюції керівництвом є 20 січня 2025 року, що відповідає даті складення першого документа в ході збору доказів у порядку ст.251 КУпАП, а саме запрошення ОСОБА_1 для надання пояснень від 20 січня 2025 року (а.с.171).

Отже головним оперуповноваженим Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України виявлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації 20 січня 2025 року.

Водночас апеляційний суд зауважує, що діючим законодавством чітко не визначено, що слід вважати днем виявлення правопорушення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства і джерелом права.

Так, у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (заяви №23759/03 та №37943/06) ЄСПЛ встановив порушення ст.6 Конвенції і зазначив, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

У згаданому рішенні ЄСПЛ зазначив, що відповідні правові акти явно суперечили один одному.

У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів.

На думку ЄСПЛ, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56).

Отже, у разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язанні застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

З цього питання звертає на себе увагу час обізнанності уповноваженого органу у сфері протидії корупції про недотримання особою певних вимог законодавства, день надання оцінки зібраним доказам за твердженням ініціатора складання протоколу та дати складання як первісного протоколу про адміністративне правопорушення, так і протоколу, який складався вдруге, що є розтягнутим у часі.

Тому у даному випадку за встановлених вище обставин, днем закінчення передбаченого ч.4 ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення, слід вважати 20 липня 2025 року.

Зволікання з проведенням ефективної адміністративної перевірки та зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не може бути підставою для штучного продовження строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок судді першої інстанції про те, що днем виявлення правопорушення є день складання уповноваженою посадовою особою протоколу про таке правопорушення, а саме 17 квітня 2025 року, та з цього моменту слід відраховувати шестимісячний строк, а не з дня складання головним оперуповноваженим Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України рапорту (20 січня 2025 року), виходячи з такого.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який фіксує факт, час та місце вчинення правопорушення. Однак не можна ототожнювати дату складання протоколу та дату виявлення правопорушення, оскільки виявлення і фіксування правопорушення є різними юридичними фактами.

Апеляційний суд вважає за необхідне у даній справі констатувати, що обчислення строку притягнення особи до адміністративної відповідальності не може залежати від спритності посадової особи (швидкості дій вчинених уповноваженою особою) у наданні оцінки доказам, інакше буде свавільним.

Відтак фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України, як зазначив вище апеляційний суд є 20 січня 2025 року.

Таким чином, зважаючи на вимоги ст.38 КУпАП строк для притягнення особи до адміністративної відповідальності на час ухвалення оскаржуваної постанови суддею першої інстанції (25 серпня 2025 року) - закінчився, оскільки адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення припиняється в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Підсумовуючи вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_6 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні правопорушення.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині застосування строків притягнення до адміністративної відповідальності, які встановлені ст.38 КУпАП, є обґрунтованими.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Алієва Валерія Валерійовича, подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року- задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП,відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов