КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/5362/25

номер провадження: 33/824/4865/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Малашевського О.В.;

прокурора - Сказко Р.І.;

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ;

захисника - адвоката Джеваги М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою суддіПодільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючу на посаді першого заступника генерального директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» дія розділу VII цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Вказує, що вона працює на посаді першого заступника генерального директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, тобто в установі, яка здійснює основну діяльність у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю. Тому вважає, що відповідно до вищезгаданого пункту, дія розділу VII Закону - виключно з вимогою подання щорічної декларації, на неї не поширюється.

Зазначає, що доказом належності установи до тих установ, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю, є виписка з Єдиного, державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань де основним видом діяльності за КВЕД зазначено «88.99 Надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н.в.і.у.». Даний вид економічної діяльності є основним та єдиним видом економічної діяльності.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Джевага М.В. подав додаткові письмові пояснення, в яких вказує, що посада ОСОБА_1 відноситься до виключень, визначених ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції». Зазначає, що органом, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, виявлено правопорушення 08 січня 2025 року шляхом отримання повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції. Тому вважає, що станом на день розгляду справи апеляційним судом сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Прокурор Сказко Р.І. подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що загальними критеріями діяльності надавачів соціальних послуг є, зокрема, наявність установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг, що відповідає класифікатору соціальних послуг, затвердженого Міністерством соціальної політики України, категорії осіб, яким надаються такі послуги, що підтверджується засвідченою в установленому порядку копією установчих та інших документів, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. На веб-сайті Міністерства соціальної політики України інформація про належність Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до надавачів соціальних послуг відсутня. Крім того, положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю не містить переліку соціальних послуг, що відповідає класифікатору соціальних послуг, затвердженого Міністерством соціальної політики України та категорії осіб, яким надаються такі послуги. Вказує, що згідно з Положенням про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, даний Фонд не є закладом соціальної реабілітації, закладом професійної реабілітації в розумінні Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», або змішаного типу, який включає соціальну та професійну реабілітацію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Джеваги М.В., які підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі й просили її задовольнити, прокурора Сказко Р.І., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити постанову судді першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обгрунтованість, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, суддя першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю підтверджена матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками судді першої інстанції.

З протоколу про адміністративне правопорушення №397 від 11 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду першого заступника генерального директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - Фонд), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до підпункту «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія даного Закону, у порушення вимог абзацу 1 ч.27 Розділу XIII «Прикінцеві положення» та ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», 05 лютого 2024 року о 12 год 50 хв. несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2021 рік (далі - Декларація), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр декларацій) у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена за ч.1 ст.172-6 КУпАП (а.с.3-11).

У своїх письмових поясненнях від 03 березня 2025 року, які адресовані Начальнику управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковнику поліції Харкевичу В., ОСОБА_1 визнала факт несвоєчасного подання нею декларації за 2021 рік, проте зазначила, що нею при заповненні електронної декларації за 2021 рік спочатку була сформована чернетка, яку вона потім доповнила та сформувала для відправлення, вважаючи, що процес закінчений. В той же день вона заповнила електронну декларацію за 2022 рік, що вбачається з Реєстру декларацій від 02 січня 2024 року. Перевіривши обидві електронні декларації вона натиснула - відправити. Вказала, що 05 лютого 2024 року, перевіряючи інформацію у відкритій частині Реєстру декларацій вона не побачила своєї декларації за 2021 рік, про що повідомила уповноваженого з антикорупційної діяльності та генерального директора Фонду. 05 лютого 2024 року вона зайшла в особистий кабінет та відправила електронну декларацію. Також ОСОБА_1 зазначила, що вона проінформувала вищевказаних осіб та подала декларацію за 2021 рік (а.с.12-13).

Відповідно до підпункту «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, Фонду розвитку підприємництва, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, члени Ради нагляду за аудиторською діяльністю Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю, які не є особами, зазначеними у пункті 1 частини першої цієї статті, посадові особи та інспектори Інспекції із забезпечення якості Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю, члени Ради Аудиторської палати України, посадові особи Аудиторської палати України та працівники комітету з контролю якості аудиторських послуг Аудиторської палати України та комітетів з контролю якості аудиторських послуг професійних організацій аудиторів та бухгалтерів, Голова, заступники Голови, інші члени Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, крім обраних з числа здобувачів вищої освіти та представників всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців, а також посадові особи секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.

Так, з Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю вбачається, що Фонд є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики, сім`ї та єдності України (далі - Мінсоцполітики).

Фонд як бюджетна установа є правонаступником Фонду як урядового органу.

Фонд є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в державних банках та органах Казначейства.

Фонд у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами з питань соціального захисту осіб з інвалідністю та цим Положенням.

Основними завданнями Фонду є: 1) фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю в Україні; 2) забезпечення в межах своїх повноважень реалізації заходів щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, сприяння створенню робочих місць (а.с.46-57).

Статтею 81 ЦК України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно зі статями 167 та 169 цього Кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Отже Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю є юридичною особою публічного права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом директора Фонду соціального захисту інвалідів від 10 березня 2021 року №41-к ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів з посадовим окладом згідно штатного розпису. Підставою зазначено: заява ОСОБА_1 від 01 березня 2021 року, лист-розпорядження Міністерства соціальної політики України від 09 березня 2021 року №4360/0/2-21/24 (а.с.44).

До суб`єктів відповідальності за порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» відносяться посадові особи юридичних осіб публічного права, під якими слід розуміти осіб, котрі мають повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, які визначаються з обсягу повноважень відповідного працівника.

Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Обіймаючи посаду першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями.

Отже, всупереч твердженням ОСОБА_1 та її захисника, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів, яке є юридичною особою публічного права, є його посадовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями (обов`язками), тобто є посадовою особою юридичної особи публічного права, та суб`єктом відповідальності за порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Доводи сторони захисту про те, що згідно з ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» дія розділу VII цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а тому вважають, що оскільки ОСОБА_1 працює на посаді першого заступника генерального директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, тобто в установі, яка здійснює основну діяльність у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю, то вона не є особою, яка зобов`язана подавати декларації, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до п.33-1 роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції від 13 листопада 2023 року, дія розділу VII «Фінансовий контроль» Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність, зокрема, у сфері соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю (ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції»).

Соціальна реабілітація - система заходів, спрямованих на створення і забезпечення умов для повернення особи до активної участі у житті, відновлення її соціального статусу та здатності до самостійної суспільної і родинно-побутової діяльності шляхом соціально-середовищної орієнтації та соціально-побутової адаптації, задоволення потреби у забезпеченні допоміжними засобами реабілітації (ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Професійна реабілітація - система заходів, спрямованих на підготовку особи до професійної діяльності, відновлення чи здобуття професійної працездатності шляхом адаптації, реадаптації, навчання, перенавчання чи перекваліфікації з можливим подальшим працевлаштуванням та необхідним соціальним супроводженням з урахуванням особистих схильностей та побажань особи (ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Систему реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю складають, зокрема, реабілітаційні заклади незалежно від відомчого підпорядкування, типу і форми власності (ст.12 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Типами реабілітаційних закладів, серед інших, є заклади соціальної реабілітації, заклади професійної реабілітації. Реабілітаційні заклади можуть бути змішаного типу (ст.13 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Зважаючи на викладене, норми Закону щодо фінансового контролю не поширюються, зокрема, на посадових осіб тих юридичних осіб публічного права, яким притаманні такі ознаки в сукупності (одночасно):

- мають статус закладу, установи чи організації;

- є закладами соціальної реабілітації, закладами професійної реабілітації в розумінні Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», або змішаного типу, який включає соціальну та професійну реабілітацію;

- діяльність у сфері соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю для них є основною.

Крім того, відповідно до листа Національного агентства з питань запобігання корупції №47-06/814-25 від 06 січня 2025 року, Національним агентством встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.31).

Тобто Національним агентством з питань запобігання корупції також встановлено обставини щодо віднесення ОСОБА_1 до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» щодо несвоєчасності подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином згідно з Положенням про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, Фонд не є закладом соціальної реабілітації, закладом професійної реабілітації в розумінні Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», або змішаного типу, який включає соціальну та професійну реабілітацію.

Разом з тим апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , як перший заступник директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю попереджена про дотримання вимог фінансового контролю, встановленого ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та додержання вимог Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10 червня 2016 року №3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2019 року №168/19), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2019 року за №1300/34271 щодо подання декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

- не пізніше 20 робочих днів з дати звільнення за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, і яка міститиме інформацію станом на останній день такого періоду;

- наступного року після звільнення, за минулий рік, в установленому частиною 1 статті 45 вищезазначеного Закону порядку (до 1 квітня, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, за формою, що визначається Національним агентством) (а.с.59).

За таких обставин апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що згідно з ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» дія розділу VII цього Закону не поширюється на посадових осіб Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Згідно з приміткою до ст.172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» - «г» пункту 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація) за минулий рук за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень, має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч.9 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пп. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання від 23 липня 2021 року №449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 2021 року за №987/36609, щорічна декларація, декларація, яка подається у період з 00 год 00 хв. 01 січня до 00 год 00 хв. 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року та який діє і на даний час.

Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або війни» від 03 березня 2022 року №2115-IX установлено, що фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Абзацом 4 ч.2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону, відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом. Вказаний Закон набрав чинності 12 жовтня 2023 року.

Відповідно до абз.1 ч.2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Таким чином, з 12 жовтня 2023 року відновлено здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2021 рік упродовж часу з 00 год 00 хв. 01 січня 2022 року по 23 год 59 хв. 31 січня 2024 року (граничний строк).

ОСОБА_1 з 2021 року є суб`єктом, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», тому вона повинна була подати щорічну декларацію за 2021рік до 31 січня 2024 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що щорічну декларацію за 2021 рік ОСОБА_1 подала 05 лютого 2025 року о 12 год 50 хв., тобто несвоєчасно, без поважних причин.

Таким чином ОСОБА_1 , будучи особою, на яку відповідно до підпункту «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія цього Закону, несвоєчасно 05 лютого 2024 року подала без поважних причин щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.

Доводи сторони захисту про те, що несвоєчасне подання декларації було зумовлене тим, що електронна декларація за 2021 рік спочатку була сформована як чернетка, яку ОСОБА_1 потім доповнила та сформувала для відправлення, вважаючи, що процес закінчений і те, що в той же день вона заповнила електронну декларацію за 2022 рік, а перевіривши обидві електронні декларації вона натиснула відправити, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомила, що нею було здійснено спроби подання декларації за 2021 рік за п`ять днів до закінчення строку на її подання (до 31 січня 2024 року), тобто орієнтовно 26 січня 2024 року.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що декларація ОСОБА_1 за 2021 рік має ідентифікатор документу №b1be1781-721f-4c48-8cde-745be247d000 (а.с.26-29).

Матеріали справи також містять таблицю послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 , дата реєстрації: 10 березня 2021 року 15 год 32 хв., податковий номер (РНОКПП): НОМЕР_1 , період: 12 жовтня 2023 року - 06 лютого 2024 року (а.с.33-36).

Із вказаної таблиці послідовності дій користувача слідує, що ОСОБА_1 по ідентифікатору документу b1be1781-721f-4c48-8cde-745be247d000вчинено дію «Натиснуто кнопку «Нова декларація на основі цієї»» лише 05 лютого 2024 року о 10 год 48 хв.

Тобто, декларація ОСОБА_1 за 2021 рік по ідентифікатору документу №b1be1781-721f-4c48-8cde-745be247d000 була створена лише 05 лютого 2024 року, а не 26 січня 2024 року, як про це стверджує ОСОБА_1 .

Більше того, із таблиці послідовності дій користувача вбачається, що 26 січня 2024 року ОСОБА_1 не вчинялося будь-яких дій з деклараціями, оскільки в січні 2024 року ОСОБА_1 заходила до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування лише 02 січня 2024 року, а наступний її вхід було здійснено 05 лютого 2024 року, що суперечить її поясненням у судовому засіданні апеляційного суду.

Всупереч доводам захисника, адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування згідно з ч.1 ст.172-6 КУпАП, не передбачає лише умисної форми вини, оскільки сама диспозиція цієї норми передбачає, що вказане адміністративне правопорушення може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації зумовлено поважними причинами.

Даючи оцінку доводам захисника про те, що органом, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, виявлено правопорушення 08 січня 2025 року, отримавши повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції, а тому захисник вважає, що станом на день розгляду справи апеляційним судом строк притягнення до адміністративної відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення - сплив, апеляційний суд виходить з такого.

Правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП, було закінчено ОСОБА_1 у день несвоєчасного подання декларації особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, а саме 05 лютого 2024 року.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При перевірці дотримання строків накладення на особу адміністративного стягнення за вчинення нею адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, підлягає з`ясуванню фактичний момент виявлення такого проступку, оскільки саме з дня такого виявлення повинні обчислюватися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення від 11 квітня 2025 року особою, уповноваженою на його складання, вказано, що днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП є дата складання і підписання уповноваженою на те особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення складено 11 квітня 2025 року.

Апеляційний суд вважає, що моментом виявлення вчиненого правопорушення слід вважати 08 січня 2025 року, тобто коли Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України отримав документи з Національного агентства з питань запобігання корупції (а.с.31).

Так, положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП убачається, що з об`єктивної сторони протиправний намір цього адміністративного правопорушення реалізується у формі дії (несвоєчасне подання декларації) та бездіяльності (неподання декларації). При цьому, характеризуючою ознакою вчинення особою такого проступку є саме відсутність поважних причин несвоєчасного подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Із системного аналізу законодавства у сфері запобігання та протидії корупції, вбачається, що моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання суб`єктами уповноваженими на складання протоколів про адміністративні корупційні правопорушення інформації про таке порушення.

При встановленні наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, такими суб`єктами повинні обов`язково з`ясовуватися обставини щодо віднесення суб`єкта адміністративного правопорушення до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», щодо несвоєчасності подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також обставини щодо наявності або відсутності у такої особи поважних причин несвоєчасної подачі декларації.

Відтак, моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією слід вважати момент отримання інформації про наявність складу такого порушення уповноваженими особою чи органом державної влади.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів Національної поліції за статтями 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище).

Так, матеріалами справи підтверджено, що Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (орган, уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 КУпАП) отримав інформацію про вчинене ОСОБА_1 правопорушення 08 січня 2025 року (а.с.31).

Таким чином, шестимісячний строк, передбачений ст.38 КУпАП, для накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 закінчується 08 липня 2025 року.

Отже на час прийняття оскаржуваної постанови судді Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн 00 коп., шестимісячний строк, визначений ч.4 ст.38 КУпАП, не завершився.

Таким чином, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено суддею першої інстанції в межах строку, передбаченого ст.38 КУпАП, а факт закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, станом на час апеляційного розгляду, не є передбаченою законом підставою для скасування постанови судді першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, та закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо закінчення строку накладення адміністративного стягнення не знайшли свого підтвердження.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 рокує законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов