Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5684/25 Головуючий у 1-й інст. Аксьонов В. Є.
Номер провадження №33/4805/986/25
Категорія ч.3 ст.154 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Трофімова Андрія В`ячеславовича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 07 липня 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 07 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності в зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись відносно неї усним зауваженням, провадження по даній адміністративній справі закрити.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 25 квітня 2025 року близько 09 год. 40 хв. , перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Лук`яненка, поблизу будинку №5, вигулюючи власну собаку породи «такса» на повідку без намордника, допустила, що вищевказана собака накинулась на гр. ОСОБА_2 , в результаті чого, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій гомілці. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Трофімов А.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи.

ОСОБА_1 та її захиснику адвокату Трофімову А.В. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статтей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП не підтверджується належними та допустимими доказами.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 від 25.04.2025 та ОСОБА_1 від 15.05.2025, копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу події від 25.04.2025 від гр. ОСОБА_2 , акт судово-медичного обстеження №777 від 25.04.2025, згідно якого, у гр. ОСОБА_2 виявлено синець та садно на лівій гомілці, які утворились від тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень без деталізації процесуальних документів, які, на думку суду, слугують доказами вчиненого правопорушення.

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного проступку, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, виходячи із наступного.

Диспозицією статті 154 КУпАП передбачена відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Частина 3 статті 154 КУпАП передбачає відповідальність за ці ж дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Як вбачається з протоколу від 16.05.2025 ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 25 квітня 2025 року близько 09 год. 40 хв. за адресою: м. Житомир, вул. Лук`яненка, 5, вигулюючи власну собаку породи «такса» на повідку без намордника, допустила, що вищевказана собака накинулась на гр. ОСОБА_2 , в результаті чого, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій гомілці.

При цьому особою, що складала протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на бланкетну норму закону і всупереч вимогам КУпАП, не вказано, які положення нормативно-правових актів (Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Правил утримання домашніх тварин) порушила ОСОБА_1 , та в чому полягає об`єктивна сторона правопорушення, оскільки згідно положень ч. 3 ст. 154 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення декількох різних діянь (бездіяльності), кожне з яких повинно бути прив`язаним до певного положення відповідного нормативно-правового акту.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Незважаючи на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення необхідного посилання на конкретну норму закону та правил утримання домашніх тварин, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною у порушенні правил утримання собак та вчиненні вказаного вище правопорушення, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, оскаржувана постанова суду взагалі не містить доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та мотивів прийнятого рішення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушенні вимоги КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не була звернута увага, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Трофімова Андрія В`ячеславовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Корольовського районного суду м. Житомира від 07 липня 2025 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь