Справа № 473/5761/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

"19" листопада 2025 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Нікітченко М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживає адресою: АДРЕСА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №841158 від 24.10.2025 року в розділі склад адміністративного правопорушення поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «24.10.2025 року 14-50 год. в м.Вознесенськ по вул.80 штурмової буд. 18 водій ОСОБА_1 керував т/з Audi 80 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці ока, що не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння пальців рук). Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 відмовився. Водій ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню згідно протоколу ААД №841261 та ЕПР1 №335284».

Згідно вказаного протоколу ОСОБА_1 пояснення надасть в суді.

Згідно вказаного протоколу у водія ОСОБА_1 ніякі документи не вилучено, крім того до матеріалів справи додано довідку про те, що ОСОБА_1 отримував водійське посвідчення на право керування транспортними засобами НОМЕР_3 від 14.02.2002 року та за період з 24.10.2024 року по 24.10.2025 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР та за ч.3 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, викликався рекомендованим листом за адресою, яка вказана поліцією в протоколі про адміністративне правопорушення. До суду повернувся конверт з відміткою листоноші про те, що одержувач відсутній за вказаною адресою, проте згідно із даними сайту Укрпошти відправлення вручено за довіреністю.

Про причини неприбуття ОСОБА_1 суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи не подав.

Таким чином судом були вичерпані всі можливі способи виклику особи до суду за даними, що надані поліцією під час направлення матеріалів до суду.

Заявку на отримання смс повідомлення працівниками поліції не було долучено до справи, номеру телефону не зазначено.

Щодо не вручення особі рекомендованого листа, то суд враховує, що надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Такий висновок Касаційний господарський суд Верховного Суду виклав у постанові від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19, переглядаючи відмову поновити пропущений строк апеляційного оскарження. КГС ВС зазначив, що близьку за змістом правову позицію про належне повідомлення викладено в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17; КГС ВС від 27.11.2019 у справі № 913/879/17; КГС ВС від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19; КГС ВС від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

При цьому суд враховує, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Окрім того, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованим листом, також на офіційному сайті Судової влади України дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні. У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003 року наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, з моменту складання протоколів (24.10.2025 року) по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 згідно із вимогами ст.268 КУпАП.

Суд дослідивши матеріали провадження, встановив, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №841158 від 24.10.2025 року складеного за ч.3 ст.130 КУпАП, надано відеозаписи, які до них долучені, зроблені співробітниками поліції. Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

На дисках, що надані поліцейськими до протоколів, містяться відеофайли, на яких зафіксовано зупинку авто поліцейськими, є наступні файли:

"E:152037UTC+0300.mp4"

"E:153037UTC+0300.mp4"

"E:154037UTC+0300.mp4"

"E:155037UTC+0300.mp4"

"E:_2025-10-27_15-52-23.mp4"

"E:150037UTC+0300.mp4"

"E:151037UTC+0300.mp4".

Файл "E:_2025-10-27_15-52-23.mp4" тривалістю близько хвилини, початок запису 14.50 год., немає звуку та скоріш за все є записом з камери, що розташована в авто поліцейських. З запису вбачається, що поліцейські зупинили авто Audi 80 д.н.з. НОМЕР_2 , о 14.50.44 год. вдвох підходять до водія та про щось із ним розмовляють. Відео закінчується о 14.51.07 хв.

Оскільки поруч водія знаходяться поліцейські, то не виключено того, що хтось із них фіксував порушення на нагрудну камеру.

Файл "E:150037UTC+0300.mp4" розпочинається о 15.00 год. одразу із пояснень поліцейського про повторність. Він містить звук, як і ніші наступні файли. Наступі відео містять процедуру складання матеріалів, роз`яснення прав особі та того, що авто може бути вилучено на штрафмайданчик до наступного дня за вказівкою керівництва поліції, аби відсторонити водія, щоб суду нічого такого не вказав, та аби водій через деякий час не почав керувати тз знову.

Наявні відео із звуком не містять пропозиції пройти водієві освідування та виявлені поліцейським підстави для такого освідування, встановити це із файлу, що немає звуку не можливо.

Та окрім того між часом завершення файлу "E:_2025-10-27_15-52-23.mp4" тривалістю близько хвилини, початок запису 14.50 год., відео закінчується о 14.51.07 хв., а також файлом "E:150037UTC+0300.mp4", де запис розпочинається о 15.00 год. є час близько 9 хвилин, який не зафіксовано камерами поліцейських.

Також до матеріалів справи долучено 2 ідентичні копії постанов Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП від 26 червня 2025 року та від за ч.2 ст.130 КУпАП.

До протоколу поліцією надано направлення для проходження водієм огляду в лікарні від 24.10.2025 року, виписане о 15.00 год., що свідчить про те, що ОСОБА_1 міг відмовитися від огляду в проміжку часу від 14.50 до 15.00 год., але цього часу на відео немає, а відео зупинки тз чомусь немає звуку.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, суд враховує, що згідно з ч.3 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що через допущені поліцією порушення надані докази є недопустимими, а отже їх не можна покласти в основу ОСОБА_1 обвинувачення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. При цьому, у відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Оглянуті під час судового розгляду провадження відеозаписи свідчать про те, що в проміжку часу між зупинкою тз, яким керував ОСОБА_1 та складанням протоколу, що зафіксовано на записах, є перерва, яка свідчить що з невідомих причин запис переривався. Тоді як поліція має зберігати такі відеозаписи та фіксувати правопорушення належним чином за ст.130 КУпАП, оскільки вони становлять підвищену суспільну небезпеку.

Окрім того відео зупинки тз немає звуку, хоча видно, що поліцейські підходять до водія та про щось із ним розмовляють. Проте запису встановлених поліцейськими ознак можливого наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд та відмови від такого огляду - належним чином не зафіксовано.

Частина 1 ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку на органи Національної поліції.

Згідно із ст.266 КУпАП: «Особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним».

Суд враховує, що відповідно до ч.1 п.9 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так згідно п.5 Розділу ІІ Наказу МВС від 18.12.2018 року № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», яким передбачено, що: «5. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу».

Також Розділ УІІ вказаного Наказу передбачає, що:

«1. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

2. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

3. За фактами втрати або пошкодження портативного відеореєстратора чи карти пам`яті, відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА складових стаціонарних та автомобільних систем, призначається та проводиться службове розслідування в установленому законодавством порядку.»

Тоді як у цій справі відео не є безперервним та не містить належної фіксації саме пропозиції ОСОБА_1 пройти освідування на визначення стану наркотичного сп`яніння та його відмови від такого освідування.

Тоді як винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки належних, допустимих та несуперечливих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, суду не надано, при фіксації правопорушення допущено порушення вимог ст.266 КУпАП, тому на підставі положень ст.247 КУпАП провадження у справі відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки поліція не довела належними доказами поза розумним сумнівом його вини у вчиненні правопорушення та мали місце порушення при збиранні та наданні до суду доказів фіксації правопорушення.

Суд не вправі збирати докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення, оскільки коли суд виконує роль сторони обвинувачення ЄСПЛ постановляє порушення вимоги безсторонності суду рішення ЄСПЛ "Гайдашевський проти України", від 6.02.2025.

Розглянувши скарги заявника Європейський суд зазначив, що апеляційний суд за власною ініціативою відшукав ключові докази, які шкодили позиції обвинуваченого, і використав їх у своїй постанові для спростування наведених стороною захисту аргументів. Жоден інший учасник адміністративного провадження не був присутній, щоб просити суд провести таку перевірку чи зібрати докази. Крім того, Європейський суд відзначив, що відшукавши такі докази за власною ініціативою та згодом визнавши заявника винним на підставі отриманих у такий спосіб доказів, апеляційний суд створив враження плутанини між ролями прокурора та судді, а тому дав підстави для законних сумнівів щодо безсторонності суду за результатами об`єктивної перевірки. Європейський суд дійшов висновку, що визначені у цій справі виправдані сумніви щодо об`єктивної безсторонності апеляційного суду не можна вважати сумісними зі статтею 6 Конвенції, незважаючи на те, що справа заявника стосувалася незначного порушення правил безпеки дорожнього руху, і, таким чином, провадження, в якому гарантії за кримінальним аспектом статті 6 Конвенції не застосовуються з повною суворістю, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За встановлених обставин суд вважає, що право, а не обов`язок суду приймати рішення про повернення протоколу.

Тим більше, що згідно із Постановою від 02 вересня 2021 року справа №11-97 сап20 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

«74. Норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 цього Кодексу у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

89. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відсутність чітко встановленого законом порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення або неузгодженість його складових унеможливлює настання відповідальності судді за свободу суддівського розсуду, тобто можливість судді обирати (визначати) найбільш оптимальний варіант рішення (дії) з кількох юридично допустимих його (її) варіантів».

Крім того, після повернення протоколу посадовій особі, що його склала, жодні виправлення до протоколу вже внесені не можуть бути, оскільки згідно п.6 та п.7 Розділу ІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції»: «Усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено».

Керуючись ч.3 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.Б.Зубар