ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2845/25 Справа № 932/4973/25 Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Німака Євгена Юрійовича, в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та закрито провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 11.01.2025 року об 11.40 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота» д/н НОМЕР_1 , при з`їзді з Центрального мосту на перехресті з вул. Князя Володимира Великого у м. Дніпро, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надала переваги у русі та допустила зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалася по головній дорозі, після чого покинула місце ДТП. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила п. 2.10- а Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КпАП України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Німак Є.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та постановити нову, якою провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що загальний доступ до постанови суду було надано лише 17.09.2025 року.

Вказує, що ОСОБА_1 не має жодного відношення до ДТП, матеріали справи не містять жодного доказу, судом в основу обвинувачення покладені документи, які не тільки не містять жодної згадки про особу, що притягається до адміністративної відповідальності, а і взагалі не містять даних про сам факт події правопорушення.

Також зазначає, що ДТП мала місце 11.01.2025 року, в той час як протокол складено 07.04.2025 року тобто з порушенням строків встановлених чинним законодавством.

Захисник Німак Є.Ю. (в режимі відеоконференції) підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Інші учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу Українипро адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП не з`ясував всіх фактичних обставин, що мають істотне значення для розгляду справи, та дійшов помилкового висновку про те, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 2.10 а ПДР України, в разі причетності додорожньо-транспортноїпригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Системний аналіз диспозиції ст. 122-4 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що суб`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення як залишення місця дорожньо-транспортної пригоди характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, тобто коли особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 252 КУпАП).

Апеляційним судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 293071 від 07.04.2025 року, 11.01.2025 року об 11.40 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота» д/н НОМЕР_1 , при з`їзді з Центрального мосту на перехресті з вул. Князя Володимира Великого у м. Дніпро, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надала переваги у русі та допустила зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалася по головній дорозі, після чого покинула місце ДТП. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила п. 2.10- а Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КпАП України

Однак, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Матеріали справи також місять письмові пояснення ОСОБА_3 , згідно яких вона 11.01.2025 року близько 11.40 годин керувала транспортним засобом Фольцваген Тігуан та з другорядної дороги, не надаючи переваги в русі, її зачепив транспортний засіб Тойота під керуванням ОСОБА_1 . Після ДТП ОСОБА_1 запропонувала їй вирішити питання на місці, написала розписку що зобовязується відшкодувати завдану шкоду. На сьогоднішній день шкода не відшкодована. Свідки пригоди їй не відомі.

Інших доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до даного ДТП матеріали справи не містять.

В ході апеляційного провадження захисник Німак Є.Ю. пояснив, що дійсно ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом в зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення місці та час, оскільки тоді водієм була її сестра. ОСОБА_1 лише вирішувала питання щодо компенсації завданої шкоди та в подальшому її батьком ОСОБА_2 було надано грошову суму, яку остання назвала.

В результаті дослідження та оцінки, наявних в матеріалах справи доказів окремо та в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять достатніх та беззаперечних доказів, що 11.01.2025 року ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та умисно залишила місце ДТП.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який без достатніх доказів та при неповному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, апеляційний суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Німака Євгена Юрійовича, в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати не винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення ,передбаченого ст. 122-4 КУпАП та провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун