Справа № 466/1228/25
Провадження № 3/466/665/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Луців-Шумська Н.Л., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Карпінської О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працездатного, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №235174 від 31.01.2025 року, ОСОБА_1 31.01.2025 о 16.26 год. керував транспортним засобом марки «Suzuki SX-4», н.з. НОМЕР_1 по вул. Замарстинівська, 123 у м. Львові з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій пройшов на місці події. Драгер ARJL-0260 тест 2214 результат 2,26 проміле. Огляд у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Подія зафіксована на камери 471373, 471790, 474517.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді свою вину у скоєному заперечив та зазначив, що з протоколом не згідний, оскільки т/з не керував, не відмовлявся проходити місці огляд на стан сп`яніння, продув Драгер.

Адвокат Карпінська О.Б. підтримала письмову клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП з наведених у ньому мотивів, зазначила, що керування особою транспортним засобом не зафіксовано, на час прибуття працівників поліції ОСОБА_1 перебував в приміщенні ресторану «Байка» в смт.Брюховичі на вул.Весняна, 1, а автомобіль був припаркований на біля вказаного закладу. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом на вул.Замарстинівській в м.Львові не підтверджений жодними доказами. Крім того ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, хоча не був зобов`язаний виконувати вимоги п.2.5 ПДР України.

Ознайомившись з матеріалами справи а, суд дійшов таких висновків.

Частина 1 ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Поняття адміністративного правопорушення розкривається шляхом визначення його основних характеристик (склад правопорушення): об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт правопорушення, суб`єктивна сторона.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для встановлення наявності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП підлягає доказуванню не лише факт перебування особи в стані сп`яніння, а й факт керування особою транспортним засобом.

Вказане правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатися, тобто з моменту запуску його двигуна.

Дослідивши всі наявні матеріали адміністративної справи, приходжу до висновку, що факт керування ОСОБА_1 31.01.2025 о 16.26год. у м. Львові по вул. Замарстинівська, 123 транспортним засобом «Suzuki SX-4», н.з. НОМЕР_1 , який самим ОСОБА_1 категорично заперечується, жодними іншими доказами, крім змісту протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджується.

Сам факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння чи відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння без доведеності факту керування цією особою транспортним засобом не становлять події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду по справі № 462/2055/18 від 17.10.2018, для встановлення наявності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає доказуванню не лише факт перебування особи в стані сп`яніння, а й факт керування особою транспортним засобом та її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Вказане правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатися, тобто з моменту запуску його двигуна.

Як вбачається з відеозапису з нагрудних боді-камер №471373, долученого до матеріалів справи, відеозапис розпочинається о 16:44:30, №471790 о 16:46:29, біля автомобіля «Suzuki SX-4», н.з. НОМЕР_1 , який припаркований на краю проїжджої частини дороги на парковці Ресторану «Байка» за адресою с. Брюховичі, вул. Весняна 1А. Відеозапис, з нагрудної боді-камери №474571 розпочинається о 16:46:52 на території Ресторану «Байка» за адресою с. Брюховичі, вул. Весняна 1 А. На жодному записі не зафіксовано факту руху транспортного засобу, не зафіксовано факту жодного порушення ПДР, які дають згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну Поліцію» право працівникам поліції зупиняти транспортний засіб. Таким чином до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би вказував на факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 за адресою м. Львів, вул. Замарстинівська 123.

В матеріалах справи відсутній відеозапис, який підтверджує факт руху транспортного засобу «Suzuki SX-4», н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 з явними алкогольного сп`яніння за адресою м. Львів, вул. Замарстинівська 123. 1

На даних відеофайлах відсутній запис щодо зупинки працівниками поліції т/з «Suzuki SX-4», н.з. НОМЕР_1 .

Окрім того, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Згідно ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При розгляді справи встановлено, що у її матеріалах відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Працівники поліції транспортний засіб під керування гр. ОСОБА_1 не зупиняли. ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції вийшов з приміщення ресторану «Байка» за адресою смт.Брюховичі, вул.Весняна 1А і пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 31.01.2025р. о 17год.23хв. Матеріали справи містять результат тестування гр. ОСОБА_1 на алкоголь до протоколу ЕПР1 №235174 приладом Драгер ARJL-0260, тест 2214, результат 2,26 проміле. З пояснень гр. ОСОБА_1 перед тим як працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він вживав алкоголь в ресторані «Байка».

Щодо рапорту від 31.01.2025р., доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, такий не може слугувати однозначними доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення (відповідну правову позицію виснував Верховний Суд у Постанові КАС ВС від 20.05.2020р., у справі № 524/5741/16-а). КАС ВС у наголосив на тому, що рапорт фактично є документом внутрішнього користування, оскільки його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника відділення поліції про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і, у розумінні статті 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом учинення адміністративного правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав люди основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України: 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у численних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Так, у справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Суттєве посилення санкцій за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст.130 КУпАП, максимально наближає адміністративні стягнення до кримінальних покарань.

Так, у справі «Михайлова проти України» Європейський Суд зазначає, що з огляду на суворість покарання адміністративне провадження як те, що здійснювалося щодо заявниці у цій справі, має розглядатися як «кримінальне» для цілей Конвенції та протоколів до неї (див. рішення у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, пункт 55, від 06 вересня 2005 року) і, отже, із залученням гарантій статті 6 Конвенції та, відповідно, гарантій ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції.

У цьому ж рішенні Європейський Суд стверджує про порушення п. 1 Конвенції через відсутність безсторонності, яка забезпечується, серед іншого, присутністю сторони обвинувачення, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08, пункти 51-84, від 20 вересня 2016 року, Суд встановив порушення принципу безсторонності в провадженні у справі про адміністративне правопорушення щодо заявника, під час якого прокурор був відсутнім.

Роль посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обмежувалася переданням суду протоколу та підтверджуючих доказів. Після виконання цієї функції ця посадова особа не відігравала ролі у провадженні, так само як і прокуратура. Іншими словами, під час провадження у суді не було «сторони обвинувачення» або «прокурора». Це означало, що у судовому засіданні не було нікого, хто б міг заперечити заявниці (див. п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України).

Згідно з п. 64 зазначеного рішення за таких обставин Суд вважає, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

У зв`язку із наведеним, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином суд зобов`язаний приймати рішення на основі доказів, які зібрані працівниками поліції в ході розгляду адміністративних матеріалів, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини. Саме на працівників поліції покладається обов`язок по доказуванню в діях особи складу адміністративного правопорушення.

У даній справі протокол про адміністративне правопорушення складений за порушення гр. ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР України, який передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом встановлено ОСОБА_1 цю вимогу працівників поліції виконав і такий огляд пройшов з використанням спеціальних технічних засобів. Тому порушення п.2.5 ПДР України не було.

Зважаючи на наведене, відсутність доказів факту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та факту відмови ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння суд вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах "Malofeyeva v. Russia" та "Karelin v. Russia" суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Направлені до суду матеріали стосовно ОСОБА_1 не доводять винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, їх аргументація не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Суд не вправі самостійно редагувати фабулу інкримінованого адміністративного правопорушення та самостійно відшуковувати докази для доведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, при розгляді справи не встановлено фактичних даних на спростування доводів особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в силу ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.7, п. 1 ст. 247; ст. ст.251, 252, 254, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська