ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2869/25 Справа № 193/922/25 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

захисника адвоката Омельченка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Омельченка Ю.А., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, звільнено від сплати судового збору, -

в с т а н о в и л а :

постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 25 червня 2025 року о 23 год. 00 хв., в с-щі Софіївка по вул. Спортивній, 10, Криворізького району Дніпропетровської області керував автомобілем ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проте в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу AlkotestDrager та в медичному закладі відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

На зазначену постанову захисник адвокат Омельченко Ю.А., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що Дзюба дійсно керував транспортним засобом.

Вказує, що висновки суду не узгоджуються з матеріалами справи, а суд одностороннє приховав суттєві факти і спотворив пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка. Долучений до матеріалів справи відеозапис WhatsApp Video 2025-06-26 є недопустимим доказом, оскільки зроблений на невідомий засіб відеофіксації, який не значиться у протоколі та не належить до спеціальних засобів фіксації. Крім того, він не відображає, хто саме керує транспортним засобом.

Вказує, що записи на боді камери зроблені вже в приміщенні поліції, при цьому судом не встановлено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Зауважує, що направлення на огляд водія на стан сп`яніння складане після складання протоколу про адміністративне правопорушення, так, направлення складене об 00-45 годині, тоді як протокол складений о 00-19 годині, відповідно до відеозапису ОСОБА_1 отримав копію протоколу об 00-37 годині. Крім того, направлення виписане в неіснуючий медичний заклад.

Наголошує, що суд спотворив покази, оскільки того факту, що ОСОБА_1 біля двору було запропоновано проїхати на освідування, не було. Судом зазначено «на місці зупинки», однак автомобіль не зупинявся, а знаходився у дворі.

Стверджує, що ОСОБА_1 перебував вдома, свій автомобіль дав знайомому, який після того як під`їхав к двору убіг, вказані обставини також підтвердила свідок ОСОБА_2 .

Зауважує на порушення безперервності фіксації поліцейськими, крім того останніми не наведено підстав неможливості фіксування подій біля двору ОСОБА_1 . Обставини зафіксовані на боді камери поліцейських здійснені під тиском застосованим щодо ОСОБА_1 . Поліцейськими складено протокол не на місці, а застосовано щодо ОСОБА_1 фізичну силу та доставлено до відділку поліції. Чим, крім іншого, здійснили незаконне затримання ОСОБА_1 .

Зазначає, що на відеозаписі видно, що пояснення замість ОСОБА_1 склали поліцейські та не надали змогу прочитати, які підписані пізніше протоколу, а тому не можуть бути враховані. Права ОСОБА_1 не оголошувались взагалі.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю його захисника адвоката Омельченка Ю.А.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 не виконані.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт відмови воді від проходження огляду.

Суд першої інстанції, як на доведеність вини ОСОБА_1 , послався на протокол про адміністративне правопорушення; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських, препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.06.2025 р., згідно якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода; рапорт інспектора СРПП ВП № 9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Корж В.В. від 25.06.2025; письмові пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , згідно яких пояснив, що 25.06.2025р. близько 22:30 год. вживав алкогольні напої, а саме горілку в кількості 150 гр., після чого керував автомобілем в с. Софіївка по вул. Незалежності, де був зупинений працівниками поліції; довідку інспектора САП КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенанта поліції Бакун О., згідно даних якої вбачається, що ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_2 від 18.05.2000; відеозапис з нагрудної камери поліцейського на яких зафіксовано обставини події вчиненої ОСОБА_1 25.06.2025; роз`яснення про відсторонення від права керування транспортним засобом від 26.06.2025 ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , останньому інкриміновано вчинення правопорушення за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 зупинений біля його місця мешкання.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Інспектором поліції в протоколі зазначено, а судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2025 року о 23 год. 00 хв., в с-щі Софіївка по вул. Спортивній, 10, Криворізького району Дніпропетровської області гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 . Також встановлено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу AlkotestDrager та в медичному закладі відмовився.

Разом з цим, місцевим судом в оскаржуваній постанові зазначено, що переглянувши відеозапис, встановлено, що дійсно автомобіль, за яким рухались та в подальшому наздогнали працівники поліції, рухається, заїжджає у двір. У той же час, жодної особи, окрім ОСОБА_1 у дворі біля автомобіля не було, пояснень щодо іншої особи не були надані, а дана версія з`явилася під час розгляду адміністративної справи та протирічить первісним поясненням ОСОБА_1 .

Дослідивши відеозапис поліцейських, апеляційним судом встановлено, що факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відбувалось у відділку поліції, при цьому в протоколі зазначено, що останній порушив вимоги п. 2.5 ПДР України на місці зупинки транспортного засобу.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду не можливо поза розумним сумнівом встановити місце зупинки транспортного засобу, місце відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є ознаками інкримінованого адміністративного правопорушення. Отже, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, що відповідає двом різним складам ст. 130 КУпАП. Отже, в фабулі суті правопорушення зазначено порушення двох різних пунктів ПДР України. Зокрема п. 2.5 та п.2,9а ПДР України, а інкриміновано п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції «з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» 10 грудня 2020 року за № 1231/35514, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за це правопорушення; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, адреса місця проживання або перебування, місце роботи, посада, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія (за наявності) паспорта для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті громадянина України); інформація про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав і обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу; прізвища, імена, по батькові, адреси місця проживання або перебування свідків, прізвище викривача (за його письмовою згодою) (якщо такі є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції не може виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення, що означає, що він не може самостійно змінювати виклад фактичних обставин або виносити рішення щодо ознак правопорушення, які не були зазначені в протоколі. Суддя обмежений змістом протоколу і не може змінювати обвинувачення.

В даному випадку інспектор відділення поліції № 9 (с. Софіїівка) Криворзького районного УП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Корж В.В., належним чином не встановивши всіх фактичних обставин, зокрема місце вчинення адміністративного правопорушення склав протокол щодо ОСОБА_1 зазначивши іншу адресу вчинення, ніж дійсну, що є об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення. При цьому, внесення змін до фабули викладу фактичних обставин у протоколі, в будь-який спосіб, не передбачено. Крім того, не дотримано вимог складання протоколу та зазначено два різні склади адміністративного правопорушення.

Отже, зазначені дії посадової особи уповноваженої на складання протоколу не відповідають такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм. Апеляційний суд звертає увагу на те, що дотримання цього принципу є необхідним для того, щоб виключити будь-які ризики свавілля з сторони працівників поліції та осіб уповноважених на складання протоколу.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина, з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо - є неналежними доказами.

Встановлені апеляційним судом обставини щодо порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення від 26.06.2025 року стосовно ОСОБА_1 , свідчать про порушення працівниками поліції вимог визначених законодавством.

При цьому, апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п. 43) та «Авшар проти Туреччини» (п.282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищевказане, зазначений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності.

Проте, суд першої інстанції на зазначені факти не звернув увагу, в порушення вимог ст. 245 КУпАП формально віднісся до розгляду справи, не з`ясував всіх обставин, які підлягали з`ясуванню, не звернув увагу на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП.

При порушеному порядку притягнення до адміністративної відповідальності та порядку зібрання доказів, зокрема, порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

Отже, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За ч. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційному суду перевіряти не доцільно, у зв`язку із скасуванням постанови суду щодо ОСОБА_1 через істотні порушення складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова міського суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника адвоката Омельченка Ю.А., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА