ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/569/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови, 30.05.2025 о 19 год. 10 хв. по вул. С. Будного, 14, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , повертаючи праворуч, рухаючись в лівій смузі не надав переваги у русі транспортному засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку в правій смузі, після чого примусив водія транспортного засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , різко змінити швидкість та напрямок руху, після чого останній здійснив наїзд на металеву огорожу, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 10.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року, а провадження у справі закрити. Також просить призначити у даній справі судову автотехнічну експертизу. Свої вимоги мотивує тим, що:

у схемі місця ДТП не зазначено як слідів гальмового шляху коліс транспортних засобів, так і жодних дорожніх знаків на даній ділянці дороги;

з відеозаписів, які долучені до матеріалів справи представником ОСОБА_2 , вбачається, що ДТП відбулося о 19:17 год, а не як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі місця ДТП о 19:10 год.;

з відеозапису № budnogo.34-dd2d3c6aa5__602.mp4 вбачається, що о 19:17:25 год водій автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 проїжджав Т-подібне перехрестя на жовтий сигнал світлофора у правій смузі руху;

з відеозапису № D94_S0622_E3000.mp4 вбачається, що водій марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 рухається значно швидше, а ніж інші транспортні засоби;

суд першої інстанції проігнорував клопотання про призначення експертизи та не дав йому жодної оцінки у змісті оскаржуваної постанови;

відеозаписи наявні у матеріалах справи, а саме video20250702_174226.mp4 та IMG_0139.MP4 не є допустимими доказами, так як копії оптичних дисків на яких знаходяться вищевказані відеозаписи не засвідчені електронним цифровим підписом. Також, із вказаних відеозаписів не можливо встановити ні дату, ні час зйомки;

є не відомим, як у даній справі з`явився свідок ОСОБА_3 , так як згідно протоколу про адміністративне правопорушення у ньому відсутні відомості про ОСОБА_3 .

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Денис А.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року залишити без змін. Зазначає, що згідно відеозаписів наявних у матеріалах справи, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Renault Master» не вмикав правого сигналу покажчика повороту, а згідно п.9.4 ПДР України, він зобов`язаний був це зробити. Також зазначає, що згідно абзацу 2 п.9.4 ПДР України, подавання попереджуваного сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів. Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доводиться матеріалами справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Ващука Я.С., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати оскаржувану постанову, думку потерпілого ОСОБА_2 та його представника Дениса А.І., які заперечили проти доводів апеляційної скарги, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року, то воно підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута 12 серпня 2025 року.

Як вбачається з матеріалів справи, копію постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 надіслано не було.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з копією судового рішення ознайомився 13 жовтня 2025 року, а апеляційна скарга подана 22 жовтня 2025 року.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, він підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Пунктом 2.3.б) ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно пункту 10.3 ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Апеляційний суд вважає, що висновок судді місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.2.3 б), 10.3 ПДР знаходяться в причинно - наслідковому зв`язку з подією ДТП та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346551 від 30 травня 2025 року; схемі місця ДТП; письмових поясненнях ОСОБА_2 від 30 травня 2025 року; відеозаписах наданих поліцією та учасниками справи; поясненнях наданих в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 .

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

В ході судового розгляду було встановлено, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3(б) та 10.3 Правил дорожнього руху.

Пункт 2.3 (б) ПДР України передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пункт 10.3 ПДР України передбачає, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Наявні в цій справі та досліджені в ході судового розгляду докази беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 30 травня 2025 року о 19 год. 10 хв. по вул. С. Будного, 14, керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , повертаючи праворуч, рухаючись в лівій смузі не надав переваги у русі транспортному засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку в правій смузі, внаслідок чого примусив водія транспортного засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , різко змінити швидкість та напрямок руху, після чого останній здійснив наїзд на металеву огорожу, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346551 від 30 травня 2025 року; схемі місця ДТП; письмових поясненнях ОСОБА_2 від 30 травня 2025 року; відеозаписах наданих поліцією та учасниками справи; поясненнях наданих в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 .

За таких обставин, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 порушень вказаних вимог ПДР і як наслідок складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є правильним.

Твердження апелянта про те, що ДТП трапилось внаслідок порушення водієм автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 ПДР України, зокрема: водій автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 проїжджав Т-подібне перехрестя на жовтий сигнал світлофора у правій смузі руху, а також те, що водій вказаного транспортного засобу рухався значно швидше, а ніж інші транспортні засоби, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 , оскільки наявність вини обох учасників дорожнього руху в настанні ДТП не виключає винуватість кожного з них окремо.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до наявного у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346551 від 30 травня 2025 року, ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.3(б), 10.3 Правил дорожнього руху України. Враховуючи наведене предметом судового розгляду в цій справі є дії ОСОБА_1 щодо порушення даних пунктів ПДР.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог вказаних пунктів ПДР підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалами, в тому числі даними відеозаписів, наявних у матеріалах справи.

Щодо необхідності надання оцінки діям іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, то суд першої інстанції обґрунтовано не вдавався до їх обговорення, вирішуючи лише питання згідно із ст.280 КУпАП щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в цьому провадженні, а тому з`ясування інших питань виходить за межі судового розгляду в цій справі, тобто щодо протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що у схемі місця ДТП не зазначено як слідів гальмового шляху коліс транспортних засобів, так і жодних дорожніх знаків на даній ділянці дороги, так як вказані доводи не свідчать про неможливість оцінки цієї схеми ДТП, як доказу в цій справі, а тому суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що план-схема місця ДТП не є допустимим та належним доказом.

Крім того, вищевказана план-схема місця ДТП підписана ОСОБА_1 без зауважень. Також, слід зазначити, що схема місця ДТП, є лише одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, оцінка якому надається в сукупності з іншими фактичними даними, які мають значення для правильного вирішення справи.

Твердження апелянта про те, що з відеозаписів, які долучені до матеріалів справи представником ОСОБА_2 , вбачається, що ДТП відбулося о 19:17 год, а не як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі місця ДТП о 19:10 год., не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як зазначена незначна розбіжність у часі, в даному випадку не впливає на правильність прийнятого суддею першої інстанції рішення, оскільки не спростовує факту порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3б, 10.3 ПДР України, та як наслідок вчинення ним правопорушення за ст.124 КУпАП.

Безпідставними є твердження ОСОБА_1 про те, що відеозаписи наявні у матеріалах справи, а саме video20250702_174226.mp4 та IMG_0139.MP4 не є допустимими доказами, так як копії оптичних дисків на яких знаходяться вищевказані відеозаписи не засвідчені електронним цифровим підписом.

Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом (відображенням) електронного документу, який не потребує додаткового завіренням електронним підписом, з огляду на що, поліцейські діяли відповідно до Наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» та будь-яких порушень не допустили.

На переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні останнім вимог п.п. 2.3б, 10.3 ПДР України, та як наслідок вчинення ним правопорушення за ст.124 КУпАП.

Доводи апелянта про скасування оскарженої постанови з підстав необхідності призначення експертизи, що на думку апелянта суд першої інстанції проігнорував і не дав жодної оцінки відповідному клопотанню сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Так, призначення експертизи для визначення швидкості руху транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та вирішення інших технічних питань щодо механізму ДТП не має істотного значення для правильного вирішення питання про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суть якого полягає у невиконанні вимог п.п. 2.3.б, 10.3 ПДР України щодо обов`язку водія діяти уважно, стежити за дорожньою обстановкою та безпечно здійснювати маневр повороту і зміни смуги руху.

Водночас, призначення експертизи є правом суду, а не його обов`язком, і здійснюється лише тоді, коли для встановлення обставин справи необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні факти неможливо. У даному випадку фактичні обставини ДТП, її механізм та наслідки з достатньою повнотою підтверджені матеріалами справи, а тому не потребують додаткових спеціальних знань. Суд першої інстанції, оцінюючи докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях водія ОСОБА_1 ознак порушення ПДР, що стало причиною ДТП.

З огляду на викладене, відсутність у постанові суду першої інстанції мотивів відмови у призначенні експертизи сама по собі не свідчить про істотне порушення вимог процесуального закону, оскільки винесене судом рішення відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясуванню обставин справи в межах висунутого особі звинувачення.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року, відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя