Справа №751/3841/25
Провадження №3/751/1489/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О.

при секретарі Рак Я.М.

за участю захисника Чикилевської О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №304414 від 18.04.2025, ОСОБА_1 інкримінується, що 18.04.2025 о 15 год 50 хв, в м. Чернігів, вул. Задорожна, 2-А, ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» у лікаря нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винуватість не визнав, пояснив, що перебував у стомленому стані після технічної роботи з автомобілем, тому мав тремор рук і блідість обличчя, і такі особливості в нього бувають періодично з дитинства, жодних наркотичних засобів не вживає. Зазначив також, що дійсно, початково, через втому, молодий вік та недосвідченість відмовився від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, але зробив це помилково, бо вважав дії працівників поліції безпідставними. Після приїзду його батька на місце подій, до моменту закінчення складення адміністративного протоколу, він під впливом батька зрозумів помилку та можливі наслідки, та повідомив працівника поліції про згоду на проходження огляду, і аналогічне зазначив працівнику поліції і його батько. Однак працівник поліції, який в цей час перебував із ним на вулиці на це не відреагував, а другий працівник поліції, який в цей час перебував на місці подій в службовому автомобілі, закінчив складання адміністративного протоколу та надав йому його для підписання.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Чикилевська О.В. винуватість свого підзахисного не визнала та повідомила суду, що працівники поліції протиправно не відреагували на висловлену в подальшому згоду ОСОБА_1 на проходження огляду. Також, зупинка транспортного засобу була безпідставною, в її підзахисного не було ознак наркотичного сп`яніння, та її підзахисному не було надано направлення на проходження огляду під підпис. Крім того, згідно виписки з медичної карти КНП «ЧОПНЛ» від 18.04.2025 за самозверненням ОСОБА_1 в день складення протоколу було проведено огляд ОСОБА_1 та не було виявлено стану наркотичного сп`яніння.

Допитаний в судовому засіданні свідок працівник поліції, що здійснював складання адміністративного протоколу, старший лейтенант поліції ОСОБА_2 надав суду показання, які в цілому відповідають змісту адміністративного протоколу. Повідомив суду, що в ході патрулювання був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Водій мав ознаки наркотичного сп`яніння виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, блідість обличчя. Водієві було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в лікаря-нарколога, від чого останній відмовився будучи попередженим про відповідальність за ст. 130 КУпАП. У ході складення протоколу ОСОБА_2 перебував в автомобілі, інший працівник поліції разом із водієм на вулиці. На питання захисту, чи приїжджав на місце події батько ОСОБА_1 підтвердив цей факт: «Приїжджав, але вже коли я дописував протокол та натиснув «зберегти» та на друк». На питання захисника, чи повідомляв ОСОБА_2 його напарник про зміну позиції щодо згоди водія на проходження огляду повідомив, що не пам`ятає цих обставин і на даний час уже чітко відповісти не може. Водночас після уточнюючих запитань повідомив, що після повернення ОСОБА_2 до учасників (після підготовки та роздрукування тексту протоколу в автомобілі) хтось з учасників (чи батько, чи сам ОСОБА_1 ) повідомляв про згоду (але точно свідок не пам`ятає, однак можливо вона мала місце), і на той час протокол уже був надрукований і підписаний працівником поліції, а тому працівник поліції правомірно мав завершити складення протоколу за фактом відмови від проходження огляду. Такі обставини, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 про можливість самостійного проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння свідок заперечив.

Допитаний в судовому засіданні свідок працівник поліції, що брав участь в оформленні адміністративних матеріалів, капітан поліції ОСОБА_3 суду повідомив, що транспортний засіб був зупинений працівниками поліції з огляду на наявність на ньому механічних пошкоджень. У ході спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_4 відмовився, про відповідальність за відмову був попереджений. Згодом на місце подій приїхав батько ОСОБА_1 , з яким безпосередньо спілкувався свідок. Чи повідомляв батько ОСОБА_1 або сам ОСОБА_4 про зміну позиції на згоду щодо проходження огляду свідок не пам`ятає, а його бодікамера в цей час не працювала. Свідок та ОСОБА_1 та його батько перебували на вулиці, а інший працівник поліції оформлював матеріали в авто.

Допитаний в судовому засіданні свідок працівник поліції, що брав участь в оформленні адміністративних матеріалів, капрал поліції ОСОБА_5 повідомила, що транспортний засіб був зупинений у зв`язку із наявністю технічних пошкоджень. У ході спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд, від чого особа відмовилася. Решту подій свідок не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , батько ОСОБА_1 , суду показав, що 18.04.2025 син зателефонував йому та повідомив обставини зупинки транспортного засобу. Невдовзі свідок прибув на місце подій, запитав у працівників поліції що саме сталося, на що йому повідомили про відмову сина проходити огляд та про складення адміністративного протоколу. Він попросив працівника поліції направити сина на медичний огляд, однак той відмовив мотивувавши це тим, що вже складається адміністративний матеріал, і що працівник поліції сказав, що вони самостійно на протязі двох годин можуть пройти огляд. Після цього його син підписав адміністративний протокол, де повідомив про свою незгоду з ним, і після цього вони направилися на самостійне проходження огляду. Спілкувався із працівником поліції, що був на вулиці, однак на бодікамеру ця розмова не фіксувалася, оскільки бодікамера в працівника поліції була відсутня. Другий працівник поліції в цей час перебував в автомобілі та оформлював адміністративний матеріал. Адміністративний протокол був підписаний пізніше, уже після висловлення згоди на проходження огляду, яку висловлював і він, і його син.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з бодікамери працівника поліції ОСОБА_2 вбачається, що після зупинки транспортного засобу у водія ОСОБА_1 було виявлено та повідомлено йому ознаки наркотичного сп`яніння виражене тремтіння пальців рук; звужені зіниці очей, що не реагують на світло; неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду ОСОБА_4 відмовився, після чого один із працівників поліції лишився із водієм на вулиці, а ОСОБА_2 направився до службового автомобіля оформлювати адміністративний протокол. Після цього, о 16 год 02 хв прибула на місце третя особа - батько ОСОБА_1 , який спілкувався із сином та другим працівником поліції (обставин розмови на записі не зафіксовано). О 16 год 11 хв ОСОБА_2 вийшов з автомобіля до осіб та почав ознайомлювати ОСОБА_1 із адміністративним протоколом.

Відеозапис бодікамери ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутній.

І. Щодо доводів про пізніше висловлену згоду ОСОБА_1 на проходження огляду

Співставлення доказів по справі та аргументів учасників приводять суд до такого висновку по даному питанню.

1.1.// Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 відносно чітко визнав той факт, що до моменту підписання та оголошення протоколу особі, однак після його фактичного складення працівником поліції, учасники подій ( ОСОБА_4 або його батько) повідомили працівників поліції про зміну позиції та згоду на проходження огляду. Так, позиція свідка в цьому сенсі не є досить чіткою та сталою, і змінювалася у ході уточнюючих питань, однак суть її зводиться саме до таких обставин.

1.2.// Показання свідка ОСОБА_3 про те, що він не пам`ятає, чи висловлювалася згода на проходження огляду після приїзду батька ОСОБА_1 , суд сприймає критично і частково погоджується із доводами захисника щодо певної вибірковості відтворення свідком обставин події (свідок пам`ятає факт приїзду батька, пам`ятає розташування учасників події в просторі, пам`ятає окремі фрагменти розмови із батьком, зокрема щодо його роботи в ДСНС, однак абсолютно не пам`ятає, чи мала місце згода на проходження огляду, що є суттєвим у контексті обставин справи і що свідок мав би розуміти в силу своєї посади). У ході допиту безпосередньо ОСОБА_1 ставив питання свідку про те, чи повідомляв особисто він і його батько про згоду на огляд саме даному свідкові, на що свідок ухилився від прямої відповіді із посиланням на необхідність для ОСОБА_1 повідомити ці обставини не свідку, а безпосередньо особі, яка складала адміністративний протокол.

Оцінка доказів здійснюється судом за принципом безпосередності, який, у даному випадку, із урахуванням поведінки свідка та учасників подій, що ставили йому питання, характеру відповідей, їх впевненості та послідовності, психоемоційних реакцій учасників у ході допиту, призводить суд до переконання про необхідність критичного сприйняття показань даного свідка.

На думку суду, якщо особа висловлює згоду на проходження огляду (змінює позицію з відмови на згоду) до складення адміністративного протоколу, то не має значення те, кому саме зі складу екіпажу працівників поліції таку згоду було висловлено. Адже вимоги чинного законодавства на працівників поліції поширюються в рівній мірі незалежно від того, хто саме здійснює оформлення адміністративного протоколу.

1.3.// Щодо показань свідка ОСОБА_6 , суд зазначає, що попри те, що останній є близькою до ОСОБА_1 особою та його показання про те, що на місці подій він та його син, після приїзду свідка, висловили працівнику поліції ОСОБА_3 згоду на проходження огляду в лікаря-нарколога, суд сприймає як достовірні. Сам по собі факт близьких відносин хоча й зумовлює необхідність більш прискіпливої оцінки показань свідка, однак не свідчить про їх недостовірність «автоматично». Водночас показання свідка узгоджуються із показаннями поліцейського ОСОБА_2 , який фактично визнав факт висловлення згоди, та із відеозаписом з місця подій з бодікамери поліцейського, що перебував в авто ( ОСОБА_2 ), на якому видно, що через певний час свідок дійсно прибув на місце подій та спілкувався із ОСОБА_1 та працівником поліції ОСОБА_3 .

Суд знову ж таки звертає увагу, що показання свідка підлягають безпосередній оцінці, і суд враховує як фактологічну узгодженість показань із іншими доказами по справі, так і поведінку свідка в ході допиту (послідовність, узгодженість відповідей, відповідність психоемоційних реакцій свідка на питання тощо). Показання свідка в цій частині є впевненими та послідовними, і викликають у суду довіру.

1.4.// З матеріалів запису з бодікамери працівника поліції ОСОБА_2 вбачається, що дійсно, у період з 15 год 58 хв по 16 год 11 хв. ОСОБА_2 здійснює складення адміністративного протоколу в автомобілі поліції. У цей час на вулиці перебуває ОСОБА_1 та працівник поліції Даниленко Д.В. У подальшому, а саме о 16 год 02 хв на місце подій прибуває третя особа, судом ідентифікована як ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та працівник поліції Даниленко Д.В. спілкуються між собою.

1.5.// Відеозапису в бодікамери працівника поліції ОСОБА_3 в матеріалах справи немає.

1.6.// Пояснення ОСОБА_1 хоча й носять певною мірою вторинний характер у порівнянні із відеозаписом та показанням свідків, однак все ж є доказом в розумінні статті 251 КУпАП та послідовно узгоджуються із іншими доказами по справі на користь версії щодо зміни позиції ОСОБА_1 з відмову від проходження огляду на згоду у період, що мав місце з 16 год 02 хв по 16 год 11 хв.

1.7.// Суд також нагадує, що в силу висновків ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України» провадження у справі про адміністративні правопорушення є «кримінальним провадженням» для цілей ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ), а отже винуватість особи має бути доведена зібраними державним органом доказами за стандартом «поза розумним сумнівом».

Про «кримінальний характер» даного провадження в світлі ЄКПЛ свідчить і тяжкість санкцій, що можуть бути застосовані до особи згідно статті 130 КУпАП, зокрема позбавлення спеціального права (права керування транспортним засобом), що є аналогічним одному з видів покарань, передбачених Кримінальним кодексом України, а також застосування штрафу в сумі, яка відповідає сумам штрафів, передбачених КК України за окремі види кримінальних правопорушень.

Заразом, згідно зі статтею 6 ЄКПЛ кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Водночас загальноприйнятним у кримінальному провадженні є стандарт доказування винуватості особи «поза розумним сумнівом».

Щодо стандарту доказування «поза розумним сумнівом означає» у постанові Касаційного кримінального суду у складі ВС від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17 було наведено такий правовий висновок: цей стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Оцінка судом доказів за стандартом «поза розумним сумнівом» у межах даної справи приводить суд до однозначного висновку про те, що версія особи, щодо якої було складено адміністративний протокол ОСОБА_1 , а саме, що до моменту оголошення та підписання ним адміністративного протоколу він під впливом думки свого батька змінив позицію та погодився пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в лікаря-нарколога, є більш вірогідною, аніж версія подій щодо відсутності такого факту. Докази на користь цієї версії є більш переконливими, узгодженими між собою та достатніми в сукупності для її підтвердження, та переважають докази версії протилежної.

Суд не може оминути увагою також і висновок, наведений у постанові Київського апеляційного суду від 28.04.2025 у справі №759/2834/25, якою констатовано порушення закону в діях працівника поліції у зв`язку із згодою особи пройти огляд: «… отримавши згоду особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, яка висловлена до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції зобов`язаний був виконувати вимоги п. 2, 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Чинне законодавство не містить визначення моменту, із якого адміністративний протокол вважається складеним.

Принцип найбільш сприятливого тлумачення полягає в тому, що у разі неоднозначності закону, який може мати кілька тлумачень, слід обирати те, яке є найвигіднішим для особи (наприклад, у кримінальному праві найменш суворе). Цей принцип є частиною загального принципу верховенства права, який передбачає, що закони повинні бути чіткими, передбачуваними та застосовуватися рівно до всіх.

Водночас, на переконання суду, з урахуванням принципу «найбільш сприятливого тлумачення законодавства для особи», що є притаманним адміністративно-правовому регулюванню та питанням притягнення особи до юридичної відповідальності державними органами, момент, з якого адміністративний протокол є «складеним», не може наступити раніше моменту доведення такого протоколу особі (оголошення та висловлення пропозиції його підписання).

Крім того, з огляду на відсутність у матеріалах справи відеозапису з бодікамери працівника поліції ОСОБА_3 , суд позбавлений можливості встановити точний час висловлення згоди ОСОБА_1 на проходження огляду та співставити його із етапом складення адміністративного протоколу (формування; роздруковування; підписання поліцейським тощо), зафіксованим на бодікамеру ОСОБА_2 . Зазначена обставина та в аспекті непослідовності показань свідка ОСОБА_3 судом також трактується на користь версії захисту.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку, що отримавши згоду на проходження огляду до моменту закінчення складання адміністративного протоколу, працівники поліції були зобов`язані направити особу на проходження огляду, а не продовжувати оформлення адміністративного протоколу, що призводить до недопустимості складеного протоколу як доказу в справі та необхідності закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

ІІ. Щодо доводів захисника про неправомірну зупинку транспортного засобу

Суд відхиляє доводи захисника про неправомірну, як на його думку, зупинку транспортного засобу, з урахуванням такого.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на існування усталеної на даний час судової практики у справах в категорії адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП.

Так, у постанові Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року в справі № 680/495/24 було зазначено наступне: стосовно доводів сторони захисту про перевищення працівником поліції своїх службових обов`язків, яке полягає у незаконній зупинці транспортного засобу, що потягло безпідставне проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у водія, то апеляційний суд з таким твердженням погодитися не може. Так, Хмельницький апеляційний суд неодноразово зазначав, що законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст.130 КУпАП і дії працівників поліції щодо законності таких підстав зупинки можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному із наданням суду відповідних доказів на підтвердження таких обставин (зокрема, постанови у справах №688/1959/20, №686/8878/20, №672/1223/23, № 686/28677/23). У зв`язку із чим апеляційний суд не вбачає підстав відступати від згаданої сталої практики.

У постанові Київського апеляційного суду від 09.10.2024 у справі №759/19292/23 було зазначено: посилання апелянта на те, що працівниками поліції було порушено вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки працівники поліції безпричинно зупинили транспортний засіб під керуванням особи (05.18. год.) та не поінформували його про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, не ґрунтуються на вимогах закону, позаяк незалежно від причини зупинки транспортного засобу, поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння чи іншого хворобливого стану, який свідчить про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Окрім того, відповідно до положень п.п.1, 3 ч.1 ст.23 ЗУ "Про національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно із постановою Тернопільського апеляційного суду від 11.07.2025 у справі №595/804/25: посилання на недопустимість доказів з підстав, на думку апелянта, неправомірної зупинки транспортного засобу, є безпідставними, оскільки незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.

У постанові Одеського апеляційного суду від 27.08.2025 у справі № 505/1412/25 зазначено: довід скарги щодо не повідомлення про причини зупинки транспортного засобу є необґрунтованим, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.

Подібна за змістом правова позиція була висловлена Чернігівським апеляційним судом у постановах від 17.03.2025 у справі №738/2704/24, від 17.03.2025 у справі №747/398/24 та від 19.02.2025 у справі №750/17801/24; Одеським апеляційним судом у постанові від 19.08.2024 у справі № 512/961/23 та від 19.08.2024 у справі № 947/36081/23; Київським апеляційним судом у постанові від 09.06.2025 у справі № 375/885/25, від 09.12.2024 у справі № 369/9223/24, від 05.10.2023 у справі № 760/17715/22 та від 19.06.2023 у справі № 379/430/23; постанові Тернопільського апеляційного суду від 22.07.2025 у справі № 607/10583/25 та від 30.04.2025 у справі № 596/235/25; у постановах Харківського апеляційного суду від 17.06.2025 у справі № 643/8653/24 та від 03.06.2025 у справі № 645/1374/25; постановах Сумського апеляційного суду від 25.07.2025 у справі № 591/446/25, від 03.09.2020 у справі № 585/1205/20 та від 29.05.2020 у справі № 950/501/20 та багато інш.

При цьому суд вважає за необхідне окремо акцентувати увагу на тому, що дана судова практика має на даний час статус саме усталеної практики, тобто певної сформованої позиції, яка превалює при вирішенні судами даної категорії справ. Дана судова практика, яка свідчить про те, що навіть у разі неповідомлення працівниками поліції про причини зупинки транспортного засобу, така обставина не звільняє водія від обов`язку проходження огляду на визначення стану сп`яніння, є достатньо чітко сформованою, поширеною незалежно від регіону України та доступною для ознайомлення.

При цьому суд повністю підтримує таку практику та не вбачає ані найменшої причини відступати від неї у межах даної справи. Керування автомобілем є діяльністю, що пов`язана із джерелом підвищеної небезпеки, і така діяльність створює небезпеку для життя як самого водія, так і інших осіб. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, у разі виявлення працівниками поліції у водія наявності ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння, такий водій підлягає безумовному обов`язку пройти огляд на визначення наявності стану сп`яніння незалежно від підстав зупинки транспортного засобу. У разі ж виявлення факту перебування у стані сп`яніння водій має бути відсторонений від керування транспортним засобом, оскільки його дії створюють небезпеку для оточуючих. Факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння є підставою для відповідальності за ст. 130 КУпАП незалежно від підстав зупинки транспортного засобу.

Водночас у тому разі, якщо водій незгоден або вважає незаконними дії працівників поліції саме щодо підстав зупинки транспортного засобу, такий водій не позбавлений права оскаржити у визначеному законом порядку дії працівників поліції і вимагати притягнення їх до відповідальності. Однак це питання не входить до кола обставин, що підлягають вирішенню при розгляді адміністративних справ, провадження в яких здійснюється за ст. 130 КУпАП.

ІІІ. Щодо доводів захисника про невручення особі направлення особі на проходження огляду

Чинне законодавство не містить приписів про необхідність вручення під підпис особі, яка відмовилися від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, примірника направлення на проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. Таке направлення ОСОБА_1 виписувалося, і наявне у матеріалах справи. Отже, у цій частині доводи захисника є безпідставними.

IV. Щодо доводів захисника про відсутність ознак наркотичного сп`яніння

Дані твердження суд відхиляє за наслідками дослідження відеозапису, адже на відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано наявність звужених зіниць очей ОСОБА_1 , факт проведення тесту із заплющенням очей та про стягненням долонь рук.

Фактичний стан наркотичного сп`яніння та наявність ознак як підстави для направлення на огляд не є тотожними поняттями. І не в кожному разі навіть за наявності дійсних ознак факт сп`яніння підтверджується за наслідками огляду лікарем-наркологом.

У цій частині суд не вбачає жодних порушень в діях працівників поліції, а їх вимога про проходження огляду була правомірною.

V. Щодо доводів захисника про самостійне проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння

Суд не бере до уваги виписку із медичної карти №293 від 18.04.2025 КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», відповідно до якої за самозверненням ОСОБА_1 18.04.2025 встановлено відсутність стану наркотичного сп`яніння, адже в межах даної справи ОСОБА_1 інкримінувалося не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а відмова від проходження огляду. А отже, даний доказ не є належним у межах даної справи, так як не має відношення до обставин, що підлягають доказуванню.

VІ. Висновки суду

У даному випадку обов`язок доведення вини особи покладається на орган, уповноважений складати протоколи про адміністративні правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, а саме висловлення особою згоди на проходження огляду до завершення оформлення адміністративного протоколу, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 33-35, 40-1, 124, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст постанови суду складено 17.11.2025.

Суддя: А.О. Діденко