Справа № 298/125/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року справу № 298/125/25 (провадження №3/298/107/25) про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та справу №298/128/25 (провадження №3/298/110/25) про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Присвоєно об`єднаній справі про адміністративне правопорушення № 298/125/25 (провадження №3/298/107/25).

Визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення згідно зі ст. 36 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145569 від 03 січня 2025 року та постанови суду від 20.02.2025 слідує, що 03 січня 2025 року близько 12 год. 25 хв. на околиці населеного пункту Кострино (територія Костринської територіальної громади Ужгородського району. Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 5100 метрів до державного кордону України, на напрямку 41 прикордонного знаку був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання держаного кордону України з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану а також здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу ОСОБА_2 пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати та вдався до втечі. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27 літня 1998 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Окрім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145568 від 03.01.2025 слідує, що 03 січня 2025 року, близько 12 год. 25 хв. на околиці населеного пункту Кострино (територія Костринської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 5100 метрів до державного кордону України, на напрямку 41 прикордонного знаку був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання держаного кордону України, з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в умовах воєнного стану. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставини справи, не було враховано відсутність будь-яких доказів, що підтверджують намір ОСОБА_1 незаконно перетнути державний кордон. Вважає, що воєнний стан не є підставою для автоматичного визнання будь-якого громадянина, який перебуває в прикордонній зоні таким, що намагається незаконно перетнути кордон.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, повідомлений за допомогою смс-повідомлення, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Частиною першою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Частиною першою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколами про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ за №145568, №145569 від 03.01.2025 стверджується, що 03 січня 2025 року близько 12 год. 25 хв. на околиці населеного пункту Кострино (територія Костринської територіальної громади Ужгородського району. Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 5100 метрів до державного кордону України, на напрямку 41 прикордонного знаку був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання держаного кордону України з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, чим вчинив правопорушення, відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а також здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу ОСОБА_2 пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати та вдався до втечі. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27 літня 1998 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 03.01.2025, копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03.01.2025, згідно з яким під час огляду виявлено та вилучено для тимчасового зберігання у ОСОБА_1 : паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, мобільний телефон, сімнадцять купюр номіналом двадцять євро, дві купюри номіналом сто гривень, дві купюри номіналом п`ятдесят гривень, три купюри номіналом двадцять гривень, дві купюри номіналом п`ять гривень, ключі, флешки три, металеві монети в сумі 65 грн.; письмовим поясненням ОСОБА_1 від 03.01.2025 в яких він вказав «що не визнає вину»; рапортом інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 від 03.01.2025; витягом з книги прикордонної служби відідлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 02/03 січня 22025; довідкою про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів з додатком від 03.01.2025 з додатками.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставини справи, не було враховано відсутність будь-яких доказів, що підтверджують намір ОСОБА_1 незаконно перетнути державний кордон, оскільки вони є безпідставними. При цьому, судом враховано, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, місце виявлення останнього - є територія Костринської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області на напрямку 41 прикордонного знаку на відстані близько 5100 метрів від лінії державного кордону України в межах контрольованого прикордонного району, що підтверджує намір незаконного перетину кордону. При цьому, фактичні обставини щодо часу та місця затримання ОСОБА_1 працівниками державної прикордонної служби, апелянт не оспорює.

Апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як:

- місце виявлення ОСОБА_1 , зокрема в безпосередній близькості від лінії державного кордону, а саме на відстані до 5100 м від лінії державного кордону України на околиці населеного пункту Кострино, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем його проживання;

- спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску в пішому порядку;

- наявність у ОСОБА_1 при собі паспорту громадянина України для виїзду за кордон;

- відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану», вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують його твердження про те, що він не мав умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Разом з тим, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до підписання протоколів та інших документів по справі.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний працівник прикордонної служби діяв саме у межах наданих йому повноважень.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставини справи, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Отже, проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1, КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя