Справа № 496/7085/25
Провадження № 3/496/3748/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

10.10.2025 року поліцейським ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області сержантом поліції Деменюк С.В. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 479611 і ставиться йому в вину те, що він 16.09.2025 року о 08 год 10 хв., за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, дорога Е-16-25, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху ліворуч не переконався у безпеці маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Subaru Impreza», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та пасажир ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п.п. 10.1 ПДР України.

Від ОСОБА_1 надійшло заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в якому він просить закрити відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з огляду на наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, дорожньо-транспортна пригода мала місце в зоні дії дорожнього знаку, який попереджає про наближення до перехрестя. Відповідно до п. 16.13 ПДР України, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Отже дії водіїв транспортних засобів, в даній дорожній обстановці слід розглядати до вимог Правил дорожнього руху України та дорожньої обстановки, яка склалась на момент дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на визначену дорожню ситуацію, порушень Правил дорожнього руху України в його діях не вбачаються та не знаходяться в причинно-наслідкових зв`язках з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Перед поворотом ліворуч він увімкнув показник лівого повороту, тому транспортний засіб, який рухався за ним не здійснював його обгін. ОСОБА_1 зазначив, що водій ОСОБА_2 виконанням п.п. 14.2. а, б ПДР України, відповідно до яких водій перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону та водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч та п.п. 14.6.а ПДР України, відповідно до якого, обгін заборонено на перехресті. Тобто, водій ОСОБА_2 , виконанням вимог зазначених пунктів ПДР України, міг попередити виникнення аварійної ситуації та запобігти дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину в інкримінованому йому правопорушенні заперечив, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав викладених ним у запереченні. Крім цього пояснив, що 16.09.2025 року, біля 08 год.10 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21070, державний номерний знак НОМЕР_1 , я здійснював рух по вул. Отамана Головатого, в м. Біляївка Одеського району Одеської області, в напрямку с. Маяки, первинно швидкість його руху складала близько 50 км/год. За ним, на безпечній дистанції, здійснював рух легковий автомобіль. Проїхавши повз дорожній знак «Перехрестя», він увімкнув лівий показник повороту та перед здійсненням повороту зменшив швидкість руху до 10 км/год, так як мав намір виконати поворот ліворуч. Легковий автомобіль, який рухався позаду нього також зменшив швидкість руху та не виконував його обгін, так як в його транспортному засобі був увімкнутий лівий показник повороту та вони перебували в зоні дії дорожнього знаку «Перехрестя», де обгін заборонений. Перед початком повороту ліворуч він переконався, що у зустрічному напрямку ніяких перешкод для його руху нема, після чого він подивився в дзеркало заднього виду та помітив автомобіль чорного кольору, який рухався в попутному напрямку та перебував в правій смузі руху. Ніяких заборон чи перешкод, в тому числі і передбачених п. 10.1 ПДР, для виконання повороту ліворуч не було. Він був впевнений, що всі учасники дорожнього руху, в тому числі і водії автомобілів, які рухались за ним, не почнуть виконувати обгін, так як перебували в зоні дії дорожнього знаку «Перехрестя» та відповідно де обгін заборонений, тому він почав повільно виконувати поворот ліворуч. Коли він вже виконував маневр повороту ліворуч та перебував повністю на зустрічній смузі, під кутом близьким до 90 градусів, він помітив, що автомобіль чорного кольору здійснив виїзд на зустрічну смугу та після цього здійснив зіткнення з лівою задньою частиною його автомобіля, при цьому його автомобіль вже частково перебував за межами проїжджої частини дороги, на лівому узбіччі. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль відкинуло за межі проїжджої частини дороги та в автомобілі відірвало заднє ліве колесо.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він здійснював рух по дорозі з м. Біляївка в с. Маяки. Під час руху, приблизно за 500 м від стели «Біляївка» по-переду нього рухались два автомобілі: марки «Чері» та марки «ВАЗ». Швидкість його руху була біля 40-50 км/год. Він почав здійснювати обгін зазначених автомобілів, під час чого помітив, що автомобіль марки «ВАЗ» змінив напрямок руху та почав повертати ліворуч. Після чого він здійснив гальмування та сталося зіткнення його автомобіля та автомобіля марки «ВАЗ». Також ОСОБА_2 зазначив, що він не може точно вказати швидкість руху його автомобіля, оскільки він не слідкував за показами спідометра, хоча перед цим він здійснював рух з вказаною раніше швидкістю. Також ОСОБА_2 допускає, що він міг рухатись швидше. Обгін транспортних засобів він почав до встановленого знаку, який вказував на перехрестя доріг, а помітив його, коли вже виїхав на зустрічну смугу. Також ОСОБА_2 зазначив, що відстань від його автомобіля до автомобіля марки «ВАЗ», коли його водій змінив напрямок руху та почав повертати ліворуч складала до 20 метрів, після чого він почав знизувати швидкість шляхом гальмування. ОСОБА_2 уточнив, що почав «гальмувати» після того, як помітив, що автомобіль марки «ВАЗ» повертає ліворуч.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає, та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 3 Постанови від 23.12.2005 року № 14 (із змінами) Пленуму Верховного суду України, При розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК ( 2341-14 ), слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Відповідно до п. 1 та п. 2 протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.09.2025 року місце дорожньо-транспортної пригоди розташовано на нерегульованому перехресті (з`їзд у поле) за 500 м від стели «Біляївка» в напрямку с. Маяки.

Дослідженням відеозапису, наявного в матеріалах справи та долученого в якості доказу, встановлено наявність дорожнього знаку, який розташований на певній відстані від місця зіткнення транспортних засобів, що підтверджує наявність дорожньої інфраструктури з визначенням певної дорожньої обстановки, а саме наявність перехрестя доріг.

В схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.09.2025 року, частково відображені особливості певної слідової інформації, яка утворилась в результаті зазначеної дорожньо-транспортної. В схемі зафіксований слід юзу коліс автомобіля «Subaru Impreza», державний номерний знак НОМЕР_2 : лівий слід юзу довжиною 19,3 м, правий слід юзу довжиною 25,4 м, які розташовані під кутом відносно дорожнього полотна, з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу.

В зазначеній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_4 регламентувались вимогами пунктів Правил дорожнього руху України, які відносяться до Розділу 16 Проїзд перехресть, а саме п.п. 16.13, відповідно до якого перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Отже, дії ОСОБА_4 відповідали регламентованим вимогам ПДР України щодо проїзду перехрестя, оскільки він перед перехрестям завчасно увімкнув лівий показник повороту, попереджаючи інших учасників дорожнього руху про свої наміри виконання маневру поворот ліворуч, перед виконанням повороту ліворуч переконався у безпечності своїх дій та виконував зазначений маневр в зоні дії дорожнього знаку, відповідно його дії не можуть перебувати в прямому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками у вигляді зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд критично відноситься до показів, наданих ОСОБА_2 , як в письмових поясненнях від 10.10.2025 року так і в судовому засіданні, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 зазначив, що здійснював свій рух зі швидкістю 50 км/год та почав застосовувати екстрене гальмування в умовах, коли інший учасник дорожнього руху, водій транспортного засобу «ВАЗ 21070» змінив свій напрямок руху, виконуючи маневр повороту ліворуч. При цьому відстань від його транспортного засобу до транспортного засобу складала 15-20 м.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України терміни, що наведені у Правилах дорожнього руху, мають таке значення:

-маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

-небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

-гальмовий шлях - відстань, що проходить транспортний засіб під час екстреного гальмування з початку здійснення впливу на механізм керування гальмовою системою (педаль, рукоятку) до місця його зупинки;

Зіставляючи пояснення, надані ОСОБА_2 з слідовою інформацією, яка зафіксована на місці дорожньо-транспортної пригоди, а саме слід юзу, який утворився в результаті екстреного гальмування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , складає 25,4 м. Отже, перш ніж застосувати екстрене гальмування, для водія повинна виникнути небезпека для руху, тобто змінитися дорожня обстановка. Відповідно до розвитку зазначеної ситуації, моментом виникнення небезпеки для руху ОСОБА_2 , є момент початку маневрування транспортного засобу «ВАЗ 21070», яким керував ОСОБА_1 . З моменту зміни дорожньої обстановки (початок виконання маневру ОСОБА_1 ) для ОСОБА_2 виникла небезпека для руху, після чого він застосував екстрене гальмування. Відповідно, до початку появи сліду юзу, ОСОБА_2 повинен виконати ряд дій - здійснити вплив на механізм керування гальмовою системою і тільки після цього здійснюється блокіровка коліс, що призводить до утворення сліду юзу. Тобто, від початку впливу на механізм керування гальмовою системою до утворення сліду юзу на поверхні проїжджої частини, транспортний засіб пройде певну відстань (з врахуванням швидкості руху). Зіставляючи довжину сліду юзу (25,4 м) з часом, необхідним для впливу на гальмову систему та поясненнями ОСОБА_2 , що транспортний засіб «ВАЗ 21070» почав виконувати маневр поворот ліворуч на відстані до 20 м до його транспортного засобу, є очевидним, що технічно це неможливо. Тобто відстань від транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 до транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 була значно більшою, що в свою чергу ставить під явний сумнів пояснень ОСОБА_2 щодо швидкості руху керованого ним транспортного засобу.

Слід окремо звернути увагу на розташування місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце в межах населеного пункту місто Біляївка.

Відповідно до ПДР України:

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

-п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, швидкість руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 не повинна була перевищувати 50 км/год, яку водій зобов`язаний був контролювати. При цьому, відповідно до пояснень, які ОСОБА_2 надав в судовому засіданні, що дорожній знак, який позначав перехрестя, він помітив вже під час виконання обгону.

Відповідно до Розділу 33 ПДР України, попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.3, 1.29-1.31.6, установлюються поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки. У разі потреби знаки встановлюються і на іншій відстані, яка зазначається на табличці 7.1.1.

Відповідно до ПДР України, а саме:

- п. 14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

п. 14.6. Обгін заборонено:

а) на перехресті.

Аналізуючи дорожньо-транспортну пригоду та надаючи правову оцінку діям кожного учасника дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням вимог ПДР України, розташування дорожнього знаку до місця дорожньо-транспортної пригоди на відстані (50-100 м), максимально дозволену швидкість руху (50 км/год), слід юзу (гальмування (25,4 м)), місце зіткнення транспортних засобів (0,9 м до лівого краю проїжджої частини дороги), слід дійти висновку, що ОСОБА_2 , належним виконанням Правил дорожнього руху України (п.п. 12.1, 12.4, 14.2.б, 14.6.а), мав технічну можливість завчасно знизити швидкість до швидкості транспортних засобів, які рухались попереду нього та елементарною відмовою від порушень відповідних пунктів ПДР України, в тому числі відмови від виконання обгону, в односторонньому порядку запобігти зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 Кримінального кодексу України від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом дослідження доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів порушення ним Правил дорожнього руху України, які перебувають в причино-наслідковому зв`язку з наслідками у вигляді дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 124, 247, 251, 280, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра