Справа № 149/1010/25
Провадження № 33/801/1171/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б., за участю секретаря Кахно О. А.,

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Олянюка Віталія Леонідовича на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 29.03.2025 о 18:03 год. на трасі Р31 37 км керував транспортним засобом Фольксваген Пассат б5 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Олянюк В. Л. оскаржує постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року в апеляційному порядку, оскільки вважає її необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із значним порушення процесуальних норм. Не погоджуючись з висновками суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник Олянюк В. Л. вказує на те, що судом першої інстанції не були дотримані вимоги статей 245, 251, 280 КУпАП у повному обсязі в зв`язку із чим було постановлено помилкове рішення.

Зокрема зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Зауважує, що з долучених працівниками поліції відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 взагалі не було запропоновано проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу

Посилаючись на норми ч. 2 ст. 251, ст. 255, 256, 266 КУпАП, положення Інструкції №1542/735 від 09.11.2015 «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зазначає, що уповноважена особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, вимог наведених нормативних актів не дотрималась, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що: поліцейським проведено огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; складено Акт огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або був незгоден з результатами огляду, проведеного поліцейським, що стало підставою для проведення такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я.

На переконання представника скаржника, вказане свідчить про порушення порядку медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, отже, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з кваліфікуючими ознаками керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, через недоведеність обставин і відсутність належних і достатніх доказів для набуття беззаперечного висновку.

Одночасно в апеляційній скарзі заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності та його захисник Олянюк В. Л., участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймали.

При цьому вказує, що з матеріалів справи вбачається, що строк на оскарження постанови захисник ОСОБА_2 пропустив з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга подана ним 09 жовтня 2025 року в межах десятиденного строку з дня винесення постанови 06 жовтня 2025 року, однак постановою Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, в зв`язку з відсутністю чіткого формулювання вимог до суду апеляційної інстанції, зокрема: не зазначено, яке саме рішення просить ухвалити скаржник за результатами розгляду апеляційної скарги; не міститься прохання про скасування або зміну постанови суду першої інстанції; не вказано, в якій частині або в якому обсязі рішення підлягає оскарженню.

Враховуючи, що процесуальна поведінка адвоката Олянюка В. Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , була спрямована на своєчасне оскарження постанови суду, але подана у строк на апеляційне оскарження перша апеляційна скарга була повернута апеляційним судом, а також з метою забезпечення права учасників справи на доступ до правосуддя та перегляд справи судом апеляційної інстанції, що є складовою права на справедливий суд, сторона захисту просить суд поновити скаржнику строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Наразі, адвокатом Олянюком В. Л. 24 жовтня 2025 року повторно подано апеляційну скаргу з відповідними документами на представництво інтересів ОСОБА_1 , в тому числі і договір про надання правової допомоги.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.

Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Ураховуючи обґрунтування клопотання в частині пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення та досліджені матеріали справи, причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними та поновити заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Олянюка В. Л., який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, дослідивши матеріали справи, вважаю, що вимоги апеляційної скарги задоволення не підлягають.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 130 КУпАП доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 285165 від 29.03.2025, протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, що свідчить про його ознайомленням зі змістом висунутого обвинувачення та змістом складеного протоколу; даними переглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння у медичному закладі, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксований за допомогою спеціальних технічних засобів й відповідний відеозапис доданий до протоколу, який складався працівниками поліції при застосуванні нагрудних камер, що встановлено з дослідженого відеозапису.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки зазначене не впливає на кваліфікацію дій останнього в інкримінованому йому правопорушенні та не спростовує правильні висновки суду першої інстанції в цій частині. Крім того, ОСОБА_1 не висловлював прохання проходження освідування на місці зупинки транспортного засобу та заперечував його проходження в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. З відеозапису, який був досліджений апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від пропозиції працівників поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, згідно відеозапису, передумовою пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння була наявність у поліцейського підстав вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, оскільки під час спілкування із водієм був відчутний запах алкоголю, про що ОСОБА_1 , всупереч його доводів, було повідомлено поліцейським.

При цьому працівник поліції роз`яснив йому про правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння - притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Проте пунктом другим передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Отже, в п. 6 не зазначено, що обовязковою умовою є проходження такого огляду спочатку на місці зупинки транспортного засобу.

Проте, як вбачається з обставин справи та наявного відеозапису, зафіксовано, що ОСОБА_1 після виникнення підозри у працівника поліції про перебування його у стані алкогольного сп`яніння було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній неодноразово відмовився. До того ж, йому неодноразово були роз`яснені наслідки такої відмови, зокрема і складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Надалі будь-якого наміру пройти огляд, зокрема, і у медичному закладі він не мав.

Вказані дії ОСОБА_1 є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведені обставини висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відтак апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко