Справа № 953/9462/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 рокум. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Глос М.Л.,

за участю секретаря - Сороченко М.О.,

прокурора Курченко І. Г.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Линник І. М.,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Національної поліції України Департаменту стратегічних розслідувань 7-го управління з обслуговування Харківської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка не працює, зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка станом на 2021 рік обіймала посаду провідного спеціаліста відділу проходження державної служби Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) і була суб`єктом декларування відповідно до п. п. в) п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2024 року № 1700-VІІ (далі також Закон № 1700-VІІ), без поважних причин несвоєчасно 16.02.2024 о 10:32 год. подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік. Зазначений проступок ОСОБА_1 вчинила після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, і своїми діями порушила вимоги п. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» згаданого вище Закону.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнала факт несвоєчасного подання нею декларації і надала суду такі пояснення. Звільнившись з посади провідного спеціаліста відділу проходження державної служби Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вона за 2021 рік фактично тричі декларувала своє майно, доходи і зобов`язання фінансового характеру, подавши три декларації різних видів: перед звільненням за період з 01.01.2021 року до 22.06.2021 року 24.06.2021 року, кандидата на посаду за 2021 рік 18.01.2022 року, перед звільненням за період 23.06.2021 року до 31.12.2021 року 07.08.2022 року. Всі зазначені вище декларації вона подала у межах встановленого законом строку, та, оскільки у подальшому посад державної служби не обіймала, помилково вважала, що подавати ще і щорічну декларацію за 2021 рік не зобов`язана. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України вона вимушена була виїхати з міста Харкова, зараз проживає у м. Липовець Вінницької області як внутрішньо переміщена особа, має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самотужки, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. З огляду на зазначене, а також нестабільний інтернет-зв`язок у місці її тимчасового перебування, була обмежена у можливостях своєчасно одержати інформацію, необхідну для належного виконання обов`язку декларування, і порушила його через добросовісну помилку. У вчиненому щиро розкаялася і просила звільнити її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю діяння.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Линник І. М. у судовому засіданні заявила клопотання про звільнення її підзахисної від адміністративної відповідальності і закриття провадження у справі на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю діяння. Мотивуючи свою позицію, акцентувала увагу на тому, що ОСОБА_1 не мала умислу порушувати вимоги Закону № 1700-VІІ та, подавши за 2021 рік три декларації інших видів, за змістом ідентичні щорічній, фактично у нормативно встановлений строк надала Національному агентству з питань запобігання корупції всю передбачену законом інформацію про свої доходи, майно, видатки і зобов`язання фінансового характеру. Зазначене, хоча і формально-юридично не звільняє її від відповідальності за несвоєчасне подання щорічної декларації за 2021 рік, однак істотно знижує тяжкість вчиненого проступку. ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» через помилку, якій сприяв збіг тяжких особистих обставин, у тому числі зумовлених збройною агресією Російської Федерації проти України. Крім цього, на думку захисника, станом на зараз сплив установлений ч. 4 ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції» строк накладення адміністративного стягнення шість місяців з дня виявлення адміністративного правопорушення. Захисник вважає, що зазначений термін підлягає обчисленню з 11.01.2025 року дня отримання Національним агентством з питань запобігання корупції повідомлення начальника відділу з питань запобігання і виявлення корупції Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлення про виявлення факту неподання ОСОБА_1 декларації за 2021 рік у межах встановленого законом строку.

Прокурор у судовому засіданні висловила позицію про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, і накладення на неї адміністративного стягнення в межах санкції зазначеної частини статті. Акцентувала увагу на тому, що установлений ч. 4 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення необхідно обчислювати не з дати отримання Національним агентством з питань запобігання корупції початкового повідомлення про можливе порушення суб`єктом декларування вимог закону № 1700-VІІ, а з дня завершення перевірки, встановлення всіх обставин, які свідчать про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, і складання відповідного протоколу, тобто з 05.09.2025 року. Виходячи з наведеного, на думку прокурора, станом на сьогодні строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за правопорушення, пов`язане з корупцією, не закінчився.

Заслухавши пояснення у судовому засіданні особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, думку захисника і прокурора, повно, всебічно й об`єктивно з`ясувавши обставини справи за результатами аналізу й оцінки досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені вище обставини встановлюються передбаченими законом засобами доказування. У розумінні ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.

Згідно із ч. 1 ст. 45 Закону № 1700-VІІ особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього нормативного акта, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі також Національне агентство) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Разом із тим, згідно з п. п. 1 п. 1 Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» від 03.03.2022 року № 2115-IX фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства, в документальній та/або в електронній формі протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Згаданим вище нормативним актом законодавець звільнив суб`єктів декларування від обов`язку подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, на період дії воєнного стану.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20.09.2023 року

№ 3384-IX (далі Закон № 3384-IX), який набрав чинності 12.10.2023 року, обов`язок декларування було поновлено і з урахуванням особливих обставин, зумовлених збройною агресією, встановлено спеціальні строки його виконання.

Зокрема, на підставі п. п. 15 п. 1 розділу І Закону № 3384-IX у розділі ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VІІ пункт 2-7 викладено у такій редакції: «Установити що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року».

Отже, якщо особи, зазначені, зокрема, у п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VІІ, у 2022-2023 році не подали декларації, строк подання яких настав до 12.10.2023 року, вони зобов`язані були подати відповідні документи до 31.01.2024 року.

За підсумками аналізу й оцінки досліджених у судовому засіданні доказів суд установив такі обставини.

Наказом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.12.2019 № 96/к ОСОБА_1 з 28.12.2019 було призначено на посаду провідного спеціаліста відділу проходження державної служби Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 22).

Факт звільнення ОСОБА_1 22.06.2021 року з зазначеної вище посади підтверджено даними дослідженого у судовому засіданні наказу начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 2643/к від 17.06.2021 року (а. с. 14, 23).

У сукупності і взаємозв`язку з відомостями, що містяться у наведених документах, посадове становище ОСОБА_1 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, державного службовця станом на 2021 рік підтверджено змістом Положення про Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 2839).

Згідно з дослідженою у судовому засіданні інформацією з Єдиного реєстру декларацій ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2021 рік 16.02.2024 року о 10:32 год. (а. с. 40-44), тобто за межами строку, встановленого п. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VІІ (у редакції Закону № 3384-IX). Зазначеного факту не заперечує і сторона захисту.

Та обставина, що ОСОБА_1 порушила нормативно встановлений термін декларування через неправильне розуміння змісту відповідних нормативно-правових актів, не спростовує наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Адже згідно з ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Крім цього, обіймаючи посаду державної служби, ОСОБА_1 відповідно до п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» № 889-VIIIвід 10.12.2015 року (зі змінами) була зобов`язана дотримуватися Конституції і законів України, у тому числі вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, що передбачає необхідність знання їх змісту.

Оцінюючи доводи сторони захисту про закінчення станом на зараз строку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд виходить з такого.

Як унормовано у ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже, точкою відліку нормативно встановленого терміну притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане .з корупцією, є день виявлення відповідного протиправного діяння.

Водночас слово «виявлення» у наведеному вище термінологічному звороті це віддієслівний іменник доконаного виду, який позначає дії, що мають юридичні наслідки, для особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Вчинення означених дій можливе лише особами, уповноваженими складати протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, і фіксується таким протоколом.

Разом із тим, певна інформація про обставини і факти порушення вимог антикорупційного законодавства може бути відома будь-якій особі, зокрема, безпосередньому керівнику, працівнику правоохоронного органу. Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупціє, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, пов`язаного з корупцією. Вони лише інформують компетентні органи про певні факти і надають документи, що їх підтверджують.

Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає встановити наявність підстави адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних і суб`єктивних ознак складу правопорушення. Право та обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. На стадії перевірки даних про можливе вчинення адміністративного проступку уповноважена особа у різні періоди може отримувати різну інформацію про події та факти, що стосуються відповідного діяння.

Висновок про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, як сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного діяння особа, наділена компетенцією складати протокол про адміністративне правопорушення, робить виключно шляхом оформлення і підписання такого протоколу. Зазначена процесуальна дія згідно зі ст. 254 КУпАП виконується невідкладно не пізніше 24 годин з моменту фактичного встановлення всіх необхідних ознак правопорушення.

Отже, у розумінні ч. 4 ст. 38 КУпАП днем виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є не дата початкового одержання компетентним органом інформації про можливе скоєння відповідного проступку, яка потребує перевірки, а день оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Як видно з матеріалів справи, перевірка наданих Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції відомостей про можливе порушення ОСОБА_1 правил декларування вимагала, серед іншого, опитування самої цієї особи, яке проведено 05.09.2025 року (а. с. 56). Цього ж дня було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, установлений ч. 4 ст. 38 КУпАП шестимісячний строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення підлягає обчисленню з 05.09.2025 року і станом на зараз не сплив.

Дії ОСОБА_1 , які полягали у несвоєчасному поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, без поважних причин, містили формальні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Разом із тим, положення ст. 22 цього Кодексу наділяють суд дискреційними повноваженнями при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Зазначений правовий інститут спрямований на втілення у правозастосовній практиці засад гуманізму, справедливості, індивідуалізації, домірності адміністративної відповідальності вчиненому діянню та економії адміністративної репресії.

У розумінні наведеної правової норми малозначним може бути визнано діяння, яке хоч і формально містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, однак з огляду на конкретні обставини його вчинення не заподіяло і не могло заподіяти істотних негативних наслідків правам, свободам, законним інтересам інших осіб, інтересам держави або суспільства. Виняток становлять лише правопорушення, вичерпний перелік яких наведено у Примітці до ст. 22 КУпАП, до яких законодавець безумовно імперативно забороняє застосовувати положення цієї статті (ч. 4 ст. 121 повторне протягом року порушення правил керування або експлуатації транспортними засобами, ременями безпеки чи мотошоломами; ч. 5 ст. 122 порушення правил дорожнього руху, що спричинило аварійну ситуацію; ст. 122-2 невиконання водіями вимог про зупинку; ст. 122-4 залишення місця дорожньо-транспортної пригоди; ч. 3 ст. 123 порушення правил руху через залізничні переїзди, вчинене під час надання послуг з перевезення пасажирів або перевезення небезпечних вантажів; ч. ч. 2 5 ст. 126 керування транспортним засобом особою, яка не мала такого спеціального права, позбавлена його або обмежена у можливостях здійснення цього права; ст. 130 керування транспортними засобами у нетверезому стані; ст. 160-1 цього Кодексу порушення порядку торгівлі пальним).

Вирішуючи пояснення ОСОБА_1 про звільнення її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю діяння, суд виходить з такого.

Відповідно до визначення, закріпленого у ст. 1 Закону № 1700-VІІ корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

За дефініцією, закріпленою у цій же правовій нормі, корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальності.

Відповідно до обставин, встановлених у цій справі, ОСОБА_1 не використовувала своїх службових повноважень провідного спеціаліста відділу проходження державної служби Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та пов`язаних із цим можливостей для одержання неправомірної вигоди, не пропонувала, не обіцяла сама, не приймала обіцянок або пропозицій від інших осіб на її отримання і не переслідувала такої мети.

Отже, вчинене ОСОБА_1 діяння не є корупційним правопорушенням, оскільки не містить ознак корупції, визначених у ст. 1 Закону № 1700-VІІ як обов`язкові. Натомість згідно з цією ж правовою нормою допущений нею проступок є правопорушенням, пов`язаним із корупцією, як діяння, що порушує встановлені цим нормативним актом вимоги, вчинене особою, зазначеною у статті 3 Закону № 1700-VІІ, за яке встановлено адміністративну відповідальність.

Наведене вище видова ознака скоєного проступку знижує його потенційну і реальну небезпеку порівняно з корупційним правопорушенням.

Допущене ОСОБА_1 правопорушення за змістом полягало лише у недотриманні нормативно встановленого терміну подання декларації. Водночас додержання цих строків є не самоціллю, а лише засобом забезпечення ефективності фінансового контролю, покликаним дисциплінувати декларантів і створити необхідні організаційні умови для забезпечення прозорості доходів і зобов`язань зазначених у Законі № 1700-VІІ посадовців, перевірки правомірності походження їх статків. Адже виконання уповноваженими органами цих завдань за відсутності часових меж подання суб`єктами декларування відповідної інформації в установленій законом формі було б украй ускладненим.

Як встановлено у зазначеній справі, ОСОБА_1 у передбачені законом строки подала три декларації інших видів за 2021 рік: перед звільненням за період з 01.01.2021 року до 22.06.2021 року 24.06.2021 року, кандидата на посаду за 2021 рік 18.01.2022 року, перед звільненням за період 23.06.2021 року до 31.12.2021 року 07.08.2022 року. Зазначені декларації за змістом є ідентичними щорічній, адже законодавець вимагає зазначати у них одні і ті самі відомості про доходи, майно декларанта і зобов`язання фінансового характеру. Під час перевірки згаданих декларацій уповноваженими особами Національного агентства з питань запобігання корупції не було встановлено жодних обставин, які би ставили під сумнів повноту і достовірність зазначених у них відомостей.

Наведене дає підстави для висновку про відсутність у ОСОБА_1 наміру приховувати чи спотворювати інформацію, що підлягала перевірці компетентним органом у межах фінансового контролю, зазначену інформацію фактично було надано у межах визначеного законом терміну, тобто мету нормативно встановлених правил декларування за обставин цієї справи реалізовано у повному обсязі. Допущене ОСОБА_1 порушення вимог п. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VІІ має виключно формальний характер, не завдало та не могло завдати жодних негативних наслідків правам, свободам, законним інтересам інших осіб, інтересам держави та суспільства.

Враховуючи викладене суд, керуючись положеннями ст. 22 КУпАП, вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з малозначністю діяння, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 22, ч. 1 173-2, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 цього Кодексу у зв`язку з малозначністю діяння і обмежитися усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Прокурор, захисник та особа, щодо якої прийнято постанову, вправі оскаржити її в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття остаточного рішення за підсумками апеляційного перегляду.

Суддя М. Л. Глос