ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/158/25

Провадження № 3/947/70/25

18.11.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 176950 від 19.11.2024 року),

ВСТАНОВИВ:

19.11.2024 року о 00:15 год., за адресою: м. Одеса, вул. Дмитра Донського, біля будинку № 29-А, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керуючи автомобілем марки «LEXUS», номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Адвокат Євсюков Є.П., що діє в інтересах та захист ОСОБА_1 категорично заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення та просив суд закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з підстав викладених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи, а у разі якщо суд вирішить інакше, не позбавляти ОСОБА_1 водійського посвідчення, оскільки останнє необхідно йому для виконання бойових завдань під час проходження військової служби у лавах ЗСУ з відсічі збройної агресії з боку рф, про що наявне відповідне клопотання його командира.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, приходить до переконання, що в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу без позбавленням права керування транспортними засобами, у зв`язку із наступним.

Оцінюючи клопотання командира військової частини НОМЕР_3 , а також надані ним обґрунтування щодо службової необхідності подальшого використання ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, суд враховує наступне.

У матеріалах справи містяться документи, які підтверджують, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу на посаді командира автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 та здійснює повсякденну діяльність у рамках виконання завдань сил оборони держави. Долучені до справи довідки та характеристичні матеріали свідчать, що ОСОБА_1 з початку повномасштабної збройної агресії російської федерації добровільно вступив до лав Збройних Сил України, приймав участь у бойових діях, у тому числі у районі м. Бахмут, має заохочувальні відзнаки Збройних Сил України та нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України».

Як вбачається з клопотання командира військової частини, право на керування транспортними засобами є ключовим елементом виконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків, адже саме керування автомобільною технікою забезпечує можливість оперативного реагування, переміщення особового складу, здійснення безперебійного підвезення матеріально-технічних ресурсів, евакуаційних заходів та виконання інших бойових і тилових завдань у межах діяльності підрозділу.

Суд також бере до уваги, що у результаті вчиненого правопорушення не настало жодних шкідливих чи небезпечних наслідків, не виявлено заподіяння істотної шкоди суспільним або державним інтересам, а обставин, що обтяжують відповідальність, не встановлено. Навпаки, долучений характеристичний матеріал свідчить про позитивну службову та морально-ділову репутацію правопорушника, відсутність раніше вчинених аналогічних проступків та сумлінне виконання ним службових обов`язків.

За таких обставин суд вважає, що застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, у конкретній ситуації не забезпечить досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, та суперечитиме принципам індивідуалізації юридичної відповідальності, пропорційності та справедливості. Позбавлення прав фактично унеможливить виконання ОСОБА_1 своїх службових функцій, що, у свою чергу, негативно вплине на обороноздатність держави під час дії воєнного стану, що триває відповідно до Указу Президента України № 64/2022.

Суд вважає, що у поєднанні обставин, пов`язаних із статусом ОСОБА_1 як військовослужбовця, його бойовим досвідом, високим службовим значенням права на керування транспортними засобами та відсутністю негативних наслідків від вчиненого правопорушення, застосування стягнення у виді штрафу без позбавлення спеціального права є більш раціональним, пропорційним та таким, що забезпечує дотримання «справедливого балансу» між інтересами держави, суспільства та конкретної особи, про що прямо зазначено у практиці Європейського суду з прав людини (справи «Schmautzer v. Austria», «Malige v. France», «Scoppola v. Italy», «Трегубенко v. Ukraine»).

Таким чином, відповідно до вимог застосування аналогії права та принципу верховенства права, суд дійшов висновку, що у конкретній справі застосування адміністративного стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами є необхідним, достатнім, пропорційним та таким, що повною мірою відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі правопорушника.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані обставини та надані ним письмові докази, які є актуальним в період введеного в Україні воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", який діє станом по теперішній час.

Таким чином, позбавлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що вимагає санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП фактично призведе до неможливості виконання конституційного обов`язку щодо захисту держави.

Так, на думку суду, позбавлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності права керування транспортним засобом позбавить його можливості виконувати важливу місію у важкий для нашої країни час, де йде війна у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Також судвраховує, що дії вчинені особою, що притягується до адміністративної відповідальності не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, особу правопорушника, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню.

Саме таке стягнення вважаю буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення особою, що притягується до адміністративної відповідальності нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір стягується із особи, яка притягується до адміністративної відповідальностіу разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом із тим, нормами п. 12 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Оскільки особа, що притягується до адміністративної відповідальності являється військовослужбовцем, тому підлягає звільненню від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.