Справа № 944/3264/25 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д. Б.
Провадження № 33/811/1572/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника - адвоката Мелян Наталії Юріївни, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року,

встановив:

постановою Яворівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року, ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцятьчотири тисячі) гривень 00 копійок. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Відповідно до постанови, 20 червня 2025 року, о 22 год 15 хв, по вул.50-Річчя УПА, 3 в м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушена координація рухів), а також, після того, як транспортний засіб був зупинений, вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10є Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Яворівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Апеляційний розгляд проводити за участі апелянта.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що 23 вересня 2025 року був відсутній у судовому засіданні у зв`язку із неможливістю прибути до суду через проходження військової служби у лавах ЗСУ. З 23 вересня по 29 вересня 2025 року на сайті суду була відсутня інформація про день та час наступного судового засідання чи прийняте рішення у справі, відтак 29 вересня 2025 року апелянт подав заяву на ознайомлення з матеріалами справи, а в разі прийняття рішення у справі надати копію такого. Стверджує, що ніхто його не повідомляв про час і місце ознайомлення, на сайті інформація була відсутня, тому він 07 жовтня 2025 року особисто прибув до суду для ознайомлення із матеріалами справи і саме у цей день йому стало відомо про наявність оскаржуваної постанови.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Наголошує, що на відеозаписах, долучених до матеріалів справи видно, що працівники поліції неодноразово висловлювали думку, що апелянт не вживав алкогольних напоїв після їхньої вимоги пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Стверджує, що він вживав мінеральну воду, а працівника поліції перевищили свої повноваження та склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Наголошує, що його висловлювання про те,що ОСОБА_1 нібито вживає алкогольні напої були спровоковані поведінкою поліцейських внаслідок неправомірної зупинки. Постанову за «не пристебнутий ремінь безпеки» як причину зупинки, скасовано у судовому порядку. Отже, зупинка апелянта була неправомірною. Звертає увагу на те, що у порушення вимог законодавства акт огляду на стан алкогольного сп`яніння йому ніхто не вручав, факт відмови від підписання такого акту на відеозаписах відсутній. Всупереч твердженню у оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду стверджує, що від проходження такого огляду апелянт не відмовлявся, а навпаки погоджувався, оскільки приладу «Драгер» не довіряв та наполягав на здачі біологічного середовища, а саме крові. Сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не надавали, натомість надали прилад уже із встановленим мундштуком. Докази того, що такий мундштук не був у користуванні - відсутні.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника - адвоката Мелян Н.Ю., які посністю підтримали апеляційну скаргу, з мотивів, у ній наведених та просили закрити провадження у справі, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

З матеріалів справи видно, що оскаржуване судове рішення постановлено у відсутність ОСОБА_1 23 вересня 2025 року (а.с.25). Апеляційну скаргу 13 жовтня 2025 року (а.с.33-39).

Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.

Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.8 ч.2 ст.129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.

У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.

У пункті 36 рішення у справі «Bellet v.France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Судом апеляційної інстанції, аналізуючи наведені обставини, враховано, що копію оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 отримав 07 жовтня 2025 року, а доводи апеляційної скарги у частині поновлення строку апеляційного оскарження підставними, такими, що стверджуються наявними у справі матеріалами, та приходить до переконання, що такий строк необхідно поновити.

Відтак, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Яворівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року, та вважає, що такий строк необхідно поновити.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі та клопотанні про закриття провадження у справі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, підтверджується даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення від 20 червня 2025 року серії ЕПР1 № 368141; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; акті № 296 від 20 червня 2025 року огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; компакт-дисках з відеозаписами події, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції за порушення п.2.3.в ПДР, вживаючи прозору рідину з пластмасової тари з синьою етикеткою, з маркуванням «Меденицькі джерела», неодноразово вказував що це горілка, однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису 1818.

Апеляційним судом було перевірено доводи апелянта щодо наявності підстав для закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та встановлено, що такі доводи в цілому повторюють пояснення аналогічні тим, що викладені у клопотанні про закриття провадження у справі (а.с.11-19), які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ