ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Демченко В.І. на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340,00 грн., та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн., провадження у справі за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Демченко В.І.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

представника потерпілої Ігнатова Є.Є.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року 29 червня 2025 року о 21 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім цього, 29 червня 2025 року о 21:30 хв. громадянин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру у присутності своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду першої інстанції в частині, що стосується визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340,00 грн., а також стягнення з нього на користь держави судового збору у розмірі 605,60 грн. - скасувати, провадження по справі за ч.1 ст.173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги наголошує на тому, що протокол серії ВАД №450663 взагалі не містить обов`язковий елемент об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме наявність наслідків у вигляді реальної шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Матеріали справи не містять жодного медичного документу, який би підтверджував наявність тілесних ушкоджень чи навіть подряпин у дружини чи дитини ОСОБА_1 . Опис конкретних дій, висловлювань ОСОБА_1 по відношенню до дружини також відсутній, тобто не розкрито у чому саме полягало насильство, не зазначено у чому саме полягав психологічний тиск. Зазначає, що у протоколі зафіксовано, що свідки, які б могли підтвердити чи спростувати наведені у протоколі обставини не залучались, поняті відсутні, правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу постанови письмове пояснення ОСОБА_2 , не перевіривши його достовірність, послідовність та відповідність іншим доказам справи, лише слова, зафіксовані поясненням однієї сторони конфлікту без будь-якої доказової бази є неприпустимим для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Ситуація, описана ОСОБА_2 , має виключно побутовий характер і є наслідком емоційної сімейної суперечки, що не вийшла за межі звичайної словесної дискусії. Зазначає, що суд першої інстанції, фактично ототожнивши звичайний побутовий конфлікт із проявом домашнього насильства, дійшов помилкового висновку, не маючи для цього належних і допустимих доказів, таких як пояснення свідків, медичні довідки, аудіо- чи відеоматеріали, які б підтверджували факт конфлікту або нанесення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Постанова Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 оскаржується в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, тому постанова судді переглядається лише в цій частині.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 580421 від 29 червня 2025 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, поясненнями сторін; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не викладено суть адміністративного правопорушення, а саме: не зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, зокрема, у чому полягало психологічне насильство щодо потерпілої, не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року за № 2229-VIII психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, диспозиція ст. 173-2 КУпАП не містить вичерпний перелік діянь, що полягають у вчиненні домашнього насильства, оскільки законодавець посилається на вчинення будь-яких діянь і вживає термін тощо, тому судом обґрунтовано взято до уваги викладені в протоколі обставини як вчинення домашнього насильства, яке мало психологічний характер, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою.

Висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лексикою підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , поясненнями, наданими в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_2 , поясненнями ОСОБА_1 , наданими в суді першої інстанції, який підтвердив те, що між ним та ОСОБА_2 відбулася сварка.

Отже, вказаний протокол містить посилання на вчинення домашнього насильства психологічного характеру, що виявилось в образах та погрозі потерпілої , якою відповідно до ст. 269 КУпАП є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, що відображає ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, такі ж обставини встановленні судом.

Крім того, наслідок у вигляді завдання шкоди не визначений як обов`язковий, а сформульований, зокрема у одній із форм, як такий, що міг бути.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ситуація, описана ОСОБА_2 , має виключно побутовий характер і є наслідком емоційної сімейної суперечки, не спростовують висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Виходячи зі змісту диспозиції цієї норми, відповідальність настає не тільки за наявності заподіяної шкоди, але й у випадку, коли створюється можливість заподіяння шкоди, тобто таке правопорушення має формальний склад.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

З об`єктивно встановлених судом обставин вбачається, що дії ОСОБА_1 створюють у потерпілої побоювання за свою безпеку, або безпеку третіх осіб, у даному випадку дітей, відчуття нездатності захистити себе та має наслідком шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Дії ОСОБА_1 спрямовані на досягнення своєї мети шляхом створення для потерпілої відчуття розгубленості, подавленості від його дій, мають на меті заподіяння шкоди потерпілій шляхом порушення її прав та свобод. Такі дії ОСОБА_1 не можна вважати емоційними суперечками у родині, спрямованими на доведення члену сім`ї своєї правоти, переконливості своїх поглядів на життя або побутовим конфліктом, як вважає сторона захисту.

Інші доводи апелянта не спростовують факту вчинення особою адміністративного правопорушення, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Демченко В.І. залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот