Справа № 133/2578/24
Провадження № 33/801/1180/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Ковальчук О. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О. В., розглянувши клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Пронівої Наталії Романівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2025 року постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

03 листопада 2025 року, не погодившись із цією постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Проніва Н.Р. подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду, її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник зазначив, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлявся про розгляд справи. Ні він, ні члени його родини за місцем проживання не отримували повістки про виклик до суду. Крім того, вказує, що про постанову суду першої інстанції від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 дізнався лише 09 жовтня 2025 року під час того, як його зупинили працівники поліції та повідомили, що він позбавлений права керування транспортними засобами на підставі оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що причини пропущення строку на апеляційне оскарження поважні та його необхідно поновити.

Оцінивши доводи заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 03 лютого 2025 року задоволенню не підлягає з огляду на таке.

При розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку і не може давати оцінку процесуальним діям та документам у справі або прийнятому судом рішенню.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення регулюється ч. 2 ст. 294 КУпАП.

За змістом цієї норми постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не отримання її копії.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. п. 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо нього, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що про судове засідання із розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, на якому було прийнято оскаржувану постанову, ОСОБА_1 було достеменно відомо, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 17).

При цьому, в клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови суду не наведено об`єктивних причин, які б свідчили про існування перешкод для подання апеляційної скарги в розумний проміжок часу, а також те, що ОСОБА_1 вживав заходів, щоб дізнатись про стан розгляду відомого йому судового провадження (звернення із заявами до суду, тощо).

Крім того, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду з відміткою про отримання 07 березня 2025 року (а.с. 22).

Також, як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувану постанову суду першої інстанції надіслано судом до цього реєстру 03 березня 2025 року, а оприлюднено 04 березня 2025 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що навіть за умови неотримання постанови в день її прийняття, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , не був позбавлений можливості вчасно ознайомитись із постановою суду та подати апеляційну скаргу в передбачений законом строк, враховуючи, що про дату, час та місце судового засідання, на якому така постанова суду була прийнята, він був завчасно повідомлений, а також, що копію постанови суду від 03 лютого 2025 року ним отримано ще 07 березня 2025 року.

За таких обставин, доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлявся про розгляд справи, а також не отримував поштову кореспонденцію, направлену судом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами щодо його повідомлення та отримання ним кореспонденції.

Отже, захисник ОСОБА_1 - адвокат Проніва Н.Р., звертаючись 03 листопада 2025 року із апеляційною скаргою на постанову суду від 03 лютого 2025 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, не надала достатніх доказів поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження, а її твердження про те, що такий строк підлягає поновленню з огляду на те, що скаржник дізнався про існування постанови суду 09 жовтня 2025 року не є таким доказом.

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду, та поважних причин пропуску цього строку не наведено, апеляційний суд вважає, що такий строк не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У поновленні строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року у даній справі відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук