Справа № 366/3495/25
Провадження № 3/366/2064/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

законного представника матері ОСОБА_2 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 (с-ща Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності неповнолітнього

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживає адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

24.10.2025, приблизно о 21 год. 00 хв., в с-щі Іванків по вул. І. Проскури, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки MERCEDES-BENZ з реєстраційним номером НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та здійснив наїзд на садову клумбу, чим порушив п. 12.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні правопорушення визнав, щиро розкаявся, зобов`язався в подальшому до отримання посвідчення водія взагалі не сідати за кермо автомобіля. Того дня (24.10.2025) він фактично був вимушений керувати автомобілем, оскільки його матері ОСОБА_2 стало погано і вона терміново попросила його з`їздити в аптеку за пігулками. Вони проживають з матір`ю вдвох, і фактично окрім нього більше ніхто не міг би їй допомогти, тим більше що ситуація вимагала вжиття негайних заходів до купівлі медичних препаратів. Коли він їхав на автомобілі, швидкість його руху становила орієнтовно 30-35 км/год, дорожнє покриття було вологим і автомобіль занесло, внаслідок чого він допустив наїзд на клумбу.

Законний представник ОСОБА_2 пояснила, що дійсно 24.10.2025 вона перебувала з сином вдома і їй стало погано. Такий стан виник раптово і вона попросила сина ОСОБА_1 з`їздити в аптеку, оскільки окрім нього вона нікого не могла більше попрохати про це. Наголосила, що після пригоди її син надто нервував та болісно переживав настання такої пригоди. Просила це все врахувати та за можливості накласти найменший вид стягнення на її сина.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений правильно, відомості, які у ньому відображені відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковано вірно, а наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності, та за принципом доказування «поза розумним сумнівом» доводять, що в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Зокрема, в його діях наявне порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Його провина у вчиненні правопорушення підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 493067 від 24.10.2025;

-схемою місяця ДТП від 24.10.2025;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24.10.2025.

Із матеріалів справи не встановлено обставин, які б виключали адміністративну відповідальність.

Суддя, у відповідності до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, які пом`якшують відповідальність, суддею визнаються щире розкаяння винного та щире зобов`язання не допускати в подальшому подібних вчинків.

Обставин, які обтяжують відповідальність, суддею не встановлено.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення у віці від 16 до 18 років, а саме, у віці 17 років.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Таким чином, за вчинення неповнолітнім правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП може накладатись стягнення як на загальних підставах, так і застосовуватись заходи впливу, визначені ст. 24-1 КУпАП.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі ст. 9 Конституції України договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

У ст. 10 Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 № 55-XII проголошено «пріоритет загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права».

За ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення ЄСПЛ є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа Надточій проти України від 15 травня 2008 року).

ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення.

Позбавлення права керування транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року).

ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі від 02.11.2004 р. Трегубенко проти України).

Частиною 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень цієї статті свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення.

При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно з п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

ЄСПЛ у справі "Бакланов проти росії" (рішення від 09.06.2005) та у справі "Фрізен проти росії" (рішення від 24.03.2005) зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було "свавільним".

У справі "Ізмайлов проти росії" (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд зазначив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

ККС ВС у справі № 716/1224/19 визначив, що «дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного».

Під час вирішення питання про накладення стягнення чи застосування заходів впливу суддя враховує обставини, які спонукали ОСОБА_1 керувати транспортним засобом. Слід відзначити, що аналогічні показання, надані у судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відображені в їх письмових поясненнях від 24.10.2025. Це свідчить про те, що надані суду показання не були вигадані для уникнення від притягнення до відповідальності, а є правдивими.

Також суддя враховує щире розкаяння винного та зобов`язання більше не вчиняти такі правопорушення. Таке зобов`язання з огляду на поведінку ОСОБА_1 у судовому засіданні на суб`єктивне переконання судді є щирим і відвертим, тому сумнівів в його правдивості не виникає.

Враховуючи викладене вище, суддя приходить до висновку в цьому випадку застосувати до ОСОБА_1 один із заходів впливу, визначених ст. 24-1 КУпАП.

На переконання судді, таким заходом є попередження.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення не підлягає стягненню відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, оскільки судом застосовано до порушника захід впливу, а не адміністративне стягнення.

Керуючись ст.ст. 13, 24-1, 33, 34, 35, 124, 251, 252, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та в силу ст.ст. 13, 24-1 КУпАП, застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Н.П. Слободян