КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2025 року м. Київ

справа №362/3698/25

провадження № 33/824/4896/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 27 серпня2025 рокуухвалену у складі судді Сухарева О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України

ВСТАНОВИВ

11.05.2025 о 00 год. 06 хв. в с-щі Гребінки, вул. Київська, 200 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора Alkotester Drager ARND 0046. Результат огляду позитивний - 1,17 ‰, тест № 942. Проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі водій категорично відмовився.

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 27 серпня2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою ОСОБА_1 , через захисника Фатєєва А.О., 4 вересня 2025 року подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції безпідставними, оскільки деякі докази серед матеріалів справи не можуть бути належними та допустимими доказами, а докази, якими на думку суду підтверджено керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, взагалі мають характер припущень та власної інтерпретації відеозапису, на якому у свою чергу відсутній факт керування ОСОБА_1 своїм автомобілем.

Вказує, що на відео автомобіль припаркований, він не був зупинений під керуванням водія «правопорушника». ОСОБА_1 після довготривалого відрядження перебував у стоячому власному автомобілі та розпивав слабоалкогольний напій «пиво», вважаючи при цьому, що вживання алкогольних напоїв у такий спосіб, тобто без жодного руху транспортного засобу, не є небезпечним для навколишнього середовища, суспільства та особисто для нього, а також не може вважатись вчиненням такого адміністративного правопорушення як «керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння».

Вказує, що працівники поліції запевнили його, що за таких обставин все одно оформлюють протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що працівники поліції розпочали спілкування із громадянином ОСОБА_2 о 00 год. 06 хв. 40 сек, проте наступний відеозапис із моментом огляду на стан алкокогольного сп'яніння розпочинається о 00 год. 18 хв. 44 сек., тобто відсутній запис протягом 12 хв., що свідчить про неповний обсяг фіксації адміністративного правопорушення, що вже само по собі є порушенням норм чинного законодавства України при оформленні поліцейськими матеріалів фіксації адміністративного правопорушення

В судове засідання 04 листопада 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений, судова повістка надіслана через систему електронний суд захиснику Фатєєву Андрію Олександровичу.

Дослідивши матеріали справи перевіривши доводи апеляційної скарги, законність вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 326661;

- роздруківку результатів огляду, проведеного 11.05.2025 о 00:19 год. за допомогою приладу ALCOTEST 7510, з якої вбачається, що вміст алкоголю в крові через видихуване ОСОБА_1 повітря складає 1,17 ‰;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду ОСОБА_1 - 1,17 ‰, який він підтвердив своїм підписом в графі «З результатом згоден»;

- рапортом поліцейського взводу № 2, роти № 2, батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП від 11.05.2025, відповідно до якого ним зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , під час спілкування з останнім у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. З результатом огляду водій погодився, проходити огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі водій відмовився;

- відеозаписом з боді камер поліцейських, доданому до протоколу, з якого вбачається службовий автомобіль, який рухається в нічний час доби із ввімкненими проблисковими маяками синього та червоного кольору, на швидкості заїжджає на заправку, де зупиняється біля автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , з якого ж одразу до працівників поліції виходить чоловік, як в подальшому було встановлено - ОСОБА_1 . В подальшому під час розмови з вказаним чоловіком працівники поліції зазначають про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд. ОСОБА_1 проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, результат - 1,17 ‰. На запитання працівника поліції як могло показати такий результат, якщо ОСОБА_1 перед тим за його ж поясненнями пив лише пиво, може, пив щось міцніше, на що ОСОБА_1 вказав: «Ну, було». Під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 переймається тим, що в нього заберуть права, а вони йому дуже потрібні, і неодноразово просить вирішити це питання, у зв`язку з чим був попереджений про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди. Працівники поліції зачитують права ОСОБА_1 , повідомляють про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, запитують чи згоден останній з результатами огляду та повідомляють, що, якщо він не згоден, то вони поїдуть в лікарню проводити повторний огляд. У відповідь ОСОБА_1 відповідає: «Та нащо та лікарня?»; «Оце виїхав заправитись».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 , транспортним засобом та відхиляє їх як необґрунтовані, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не тільки не заперечував факт керування транспортним засобом, але й в подальшій розмові підтвердив, що керував автомобілем, як і підтвердив те, що до цього він вживав алкоголь. Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 підписано протокол про адміністративне правопорушення та результат тесту. При цьому не було надано жодних заперечень.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

При цьому посилання захисника на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дане відео преривається, є неспроможним, оскільки зафіксована на наданих відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, які підтверджують склад правопорушення, за вчинення чякого особу притягнуто до відповідальності.

Апеляційний суд також наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак доводи про те, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі проаналізовано та оцінено докази, наявні в матеріалах справи, на підставі чого суд дійшов до обґрунтованих висновків.

За таких обставин, змістовне визнання апелянтом факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа