КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рижакова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Рижакова А.В. на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 632957 від 26 серпня 2025 року встановлено, що 26 серпня 2025 о 20-й годині 00 хвилин в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ображав нецензурною лайкою, хапав за руки та штовхав, не давав вільно пересуватись по квартирі, забирав особисті речі у своєї дружини ОСОБА_2 , з якою проживає разом, чим вчинив домашнє насильство. Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривні.

Направлено ОСОБА_1 як особу, яка вчинила домашнє насильство, на проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. О. Харківське шосе, 176-г).

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Рижаков А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та ухвалена внаслідок неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Так, апелянтом зазначено, що 26 серпня 2025 року ввечері ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дружина) дійсно трохи посварилися, але не можна будь-яку сварку назвати домашнім насильством. ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) вирішила «допомогти» та викликала поліцію, хоча її про це ніхто і зокрема дружина, не просила.

Вказує, що ОСОБА_2 не підписувала, а ні протокол про адміністративне ні протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, а ні пояснення, а ні згоду на обробку персональних даних, а ні терміновий заборонний припис, оскільки розуміла, що це сварка подружжя, що інколи буває між людьми у будь-якій родині і це не означає обов`язково домашнє насильство.

Твердження поліцейського Сергія Сьоміна у рапорті (в матеріалах справи), що ОСОБА_2 не змогла підписати всі наведені вище документи через погане самопочуття не відповідає дійсності. Так дійсно ОСОБА_3 окрім поліції, з власної ініціативи ще викликала швидку, оскілки у ОСОБА_2 є вади здоров`я серця, але по приїзду, швидка перевірила стан ОСОБА_2 і поїхала без необхідності надання медичної допомоги. Тобто у ОСОБА_2 не було такого стану, який би заважав підписати документі у разі бажання.

Так, апелянтом зазначено, що натомість, поліцейські не стали розбиратися в суті виклику, а саме чи є факт домашнього насильства, а назвали ОСОБА_1 «ухилянтом» і відвезли його до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`ясовуючи причини, чому ОСОБА_1 не проходить військову службу.

Звертає увагу суду, що процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення, регламентує - порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затверджений Наказом Мінсоцполітики та МВС України № 369/180 від 13 березня 2019 року (далі - Порядок).

Тобто, завдяки цьому Порядку і формі (додаток до Порядку), поліцейський мав встановити рівень небезпеки. На відповідь простих запитань з простими відповідями «так» чи «ні» знадобилося би 5-10 хвилин, однак поліцейський просто проставив навпроти кожного запитання - «Без відповіді / Невідомо» і скориставшись останнім абзацом п. 6 Порядку встановив заборонний припис.

Разом з тим, наголошує, що повісток про виклик в судове засідання на 07 жовтня 2025 року а ні ОСОБА_4 , а ні ОСОБА_2 не отримували. Про судове засідання ОСОБА_1 дізнався самостійно 05 жовтня 2025 року. Так 07 жовтня 2025 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прибули до судового засідання, але до судового розгляду було запрошено тільки ОСОБА_5 , хоча останній повідомляв суд, що прийшов разом з дружиною, яка хоче заявити, що домашнього насильства не було, це була просто сварка і також хотіла заявити клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Але суд першої інстанції його дружину ОСОБА_2 не допустив в зал судового засідання навіть в якості слухача.

Тобто, на його переконання Дарницьким районним судом міста Києва було порушено ст. 278 КУпАП, щодо сповіщення потерпілої особи про час і місце її розгляду справи та порушено ч. 2 ст. 279 КУпАП, щодо права потерпілої особи, а саме можливість надавати пояснення та разом досліджувати докази і наводити свої міркування.

Заслухавши доповідь судді, позицію ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рижакова А.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, їх пояснення та відповіді на запитання суду, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги та відповіді на запитання суду, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Між тим, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено в ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та безпосередньо вказані під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисником - адвокатом Рижаковим А.В., суд апеляційної інстанції встановив, що висновки судді, так само як і докази, зібрані по справі, на які суддя послалася у своїй постанові, не дають підстав вважати, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Так, у відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч.1 ст. 173-2 вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 4, 14, 17 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначені наступні терміни:

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак, про такі наслідки не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та не встановлено судом першої інстанції.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б давали можливість встановити вину ОСОБА_1 та довести об`єктивну сторону правопорушення, яке полягає у вчиненні домашнього насильства, матеріали справи не містять.

Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення домашнього насильства, зокрема психологічного, економічного в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказав, що поліцію та швидку медичну допомогу за власної ініціативи викликала мати дружини ОСОБА_3 , яку про це ніхто не просив . Крім того зазначив, що форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 заповнив працівник поліції за відсутності ОСОБА_2 з власної ініціативи не попереджає про це його дружину. Вся ініціатива щодо вказаного відбувалась зі сторони ОСОБА_3 - матері його дружини ОСОБА_2 .

Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні підписи ОСОБА_2 , а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.с.2), поясненнях (а.с.3), згоді на обробку персональних даних (а.с.5), а також в терміновому заборонному приписі (а.с.9), а відтак дані документи які було долучено до матеріалів адміністративної справи, суд вважає неналежними та не допустимими доказами.

Також суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи апеляційної скарги та не бере до уваги твердження поліцейського у рапорті про те, що ОСОБА_2 не змогла підписати всі наведені вище документи через погане самопочуття, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів неспроможності ОСОБА_2 підписати адміністративні матеріали за станом здоров`я.

Крім того, рапорт поліцейських, суд вважає, не є беззаперечним доказом, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення і фактичні обставини написані в рапорті, не підтверджується матеріалами справи.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд від 20.05.2020 року у справі №524/5741/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до пункту 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Рижакова А.В. - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп., а також направлено ОСОБА_1 як особу, яка вчинила домашнє насильство, на проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 753/18183/25

Апеляційне провадження № 33/824/5276/2025

Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Заруба П.І.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.