Справа №: 452/2438/25
Провадження № 3/452/1939/2025
П О С Т А Н О В А
17 листопада 2025 року м. Самбір
Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Бікезіна О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області 08 серпня 2025 року скасовано, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повернуто до Самбірського РВП ГУНП у Львівській області через Самбірський міськрайонний суд.
Самбірським міськрайонним судом Львівської області 22.10.2025 року на виконання постанови Львівського апеляційного суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП повернуті до Самбірського РВП ГУНП у Львівській області.
Повторно матеріали надійшли до Самбірського міськрайонного суду Львівської області 24.10.2025 року. На усунення недоліків до матеріалів справи доданий рапорт ДОП ВП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Дмитрака М.І. від 23.10.2025 року в якому зазначено, що в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 452820 від 18 червня 2025 року ним було помилково зазначено, що ОСОБА_1 повтороно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру, просив розглядати даний протокол як правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.10.2025 року справу передано судді Кущ Т.М.
Постановою судді Пташинського І.А. від 28 жовтня 2025 року заяву судді Кущ Т.М. про самовідвід задоволено, матеріали справи передано до канцелярії на повторний автоматизований розподіл.
Згідно протоколу повтороного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.10.2025 року справу передано судді Бікезіній О.В.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 452820 від 18.06.2025 року зазначено наступний склад адміністративного правопорушення: «03 червня 2025 року близько 20.00 год. у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , ті самі дії вчинено повторно протягом року передбачені частиною першою, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 2 ст. 268 КУпАП явка ОСОБА_1 не є обовязковою.
Враховуючи викладене, суд розглядає справу без участі ОСОБА_1 .
Захисник ОСОБА_1 адвокат Захарко Ю.Ю. просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Пояснила що подружжя перебуває у стадії розлучення, між ними існує спір про майно. Вважала, що матеріали справи не містять жодних доказів вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Протокол складений з численними порушеннями, на які звернув увагу апеляційний суд та які органом поліції не усунені.
Потерпіла ОСОБА_2 просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного характеру.
Пояснила, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 понад 15 років, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей. На даний час вони перебувають на стадії розлучення, однак проживають в одній квартирі, чоловік постійно намагається вчинити різного роду тиск на неї, змушуючи її покинути будинок і дітей; загострено це триває близько одного року, однак сімейні відносини не складаються вже 8 років. 03 червня 2025 року ОСОБА_1 почав фотографував двоспальне ліжко, на якому вона спить та на запитання її та малолітніх дітей відповів, що хоче продати це ліжко, щоб їй не було де спати. Такі його слова сильно розхвилювали в першу чергу дітей, оскільки вони знають, що більше спальних місць в домі немає; чоловік спить в окремій кімнаті, де є односпальне ліжко. Вона 11 червня 2025 року звернулася із заявою в органи поліції про вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного характеру. Пояснила, що ця подія викликала у неї побоювання, емоційну невпевненість, оскільки вона не може жодним чином протистояти діям свого чоловіка та якось вплинути на нього, аби він змінив свою поведінку і не чинив на неї психологічного тиску.
Адвокат Іванов О.О. підтримав позицію своєї довірительки просив визнати ОСОБА_1 виним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначив, що не вбачає підстав для закриття провадження у справі та суттєвих порушень при складанні протоколу.
Суддя, вислухавши пояснення зазначених осіб, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції діянь, та передбачає існування обов`язкової ознаки - завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
При цьому, норма ч. 1 ст.173-2 КУпАП є бланкетною та потребує звернення до інших нормативно-правових актів, які визначають поняття домашнього насильства та його форм, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII).
Закон № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно пунктів 3, 14 частини 1 Закону№ 2229-VIII: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Ці умови не є альтернативними та мають оцінюватися у їх сукупності.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Аналогічні вимоги містить і п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, яка передбачає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть вчиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи. Тобто в такому документі фактично фіксуються дані про вчинення адміністративного правопорушення.
Формулювання адміністративного правопорушення вчиненого особою - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки правопорушення, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КУпАП, тому що саме формулювання обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість особі щодо якої складено протокол у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного провадження.
Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення. При цьому, для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, яка форма насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, форма домашнього насильства, наслідки цих дій для потерпілого.
В порушення вищевказаних вимог, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 452820 від 18.06.2025 року зазначено, що ОСОБА_1 вчинив відносно дружини ОСОБА_2 «домашнє насильство психологічного характеру», але не зазначено які саме дії, передбачені пунктом 14 частини 1 Закону№ 2229-VIII вчинено.
Також в даному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 «була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 ».
Як вже зазначалося обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність наслідків у вигляді реальної шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. При цьому наявність шкоди психічному здоров`ю потерпілого має бути доведена належними і допустимими доказами. Зі змісту протоколу не вбачається, яка саме шкода завдана психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , а до самого протоколу не надано жодних доказів настання такої шкоди (висновків експертів, довідок медичних установ тощо).
Також в зазначеному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинив ті самі дії повторно протягом року, будучи підданим адміністративному стягненню.
Львівський апеляційний суд скасовуючи постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області 08 серпня 2025 року та повертаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 до Самбірського РВП ГУНП у Львівській області на доопрацювання, зазначив що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 452820 від 18 червня 2025 року, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з ознакою повторності. Разом з тим, у разі повторного протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність передбачена ч. 3 ст.173-2 КупАП. Неналежне оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, а саме відсутність конкретизації наведених вище даних, позбавило суд можливості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення. На переконання апеляційного суду, без усунення зазначених недоліків зробити однозначний висновок щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 не є можливим, відтак неповнота даних є істотною і апеляційний суд не наділений повноваженнями таку усунути.
Пунктом 16 розділу ІІ Інструкції № 1376 передбачено, що при повторному протягом року вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою або другою статті 173-2 КУпАП, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, потерпілими внаслідок якого є повнолітня, а також є (визнаються) малолітня чи неповнолітня особа, складається протокол про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 173-2 КУпАП.
Втім, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 протягом року вже було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою або другою статті 173-2 КУпАП.
Спростовується така обставина і рапортом ДОП ВП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Дмитрака М.І. від 23.10.2025 року, в якому він зазначив, що в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 452820 від 18 червня 2025 року ним було помилково зазначено, що ОСОБА_1 повтороно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру, просив розглядати даний протокол як правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Слід зазначити, що якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.
Відповідно до положень ст. 255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб органів внутрішніх справ.
Отже з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 452820 від 18.06.2025 року не вбачається які ж саме дії /бездіяльність вчинені ОСОБА_1 , в чому полягає його вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення ОСОБА_1 , правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону.
Крім того, усі елементи складу адміністративного правопорушення не лише повинні бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, але, також, їх наявність (зокрема, факт вчинення особою будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, які підпадають під ознаки домашнього насильства, наслідки у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого та причинно-наслідковий зв`язок між діями особи та наслідками для потерпілого) повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого (наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП) покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.
Суд позбавлений процесуальної можливості самостійно визначати, встановлювати фактичні обставини справи, відшукувати докази на підтвердження викладених в протоколі обставин та відповідно самостійно кваліфікувати дії особи за відповідною частиною КУпАП.
В даному випадку суду надані наступні докази: заява ОСОБА_2 від 11 червня 2025 року, в якій вона зазначила, що 03 червня 2025 року ОСОБА_1 почав фотографувати ліжко на якому вона спить та повідомив дітям про намір його продати, що заявницею розцінено як моральний тиск; письмові пояснення ОСОБА_2 (аналогічні поясненням, які вона надала в суді); письмові пояснення ОСОБА_1 в яких він зазначив, що на даний час між ним та ОСОБА_2 існують непорозуміння, пов`язані з розлученням, визнав події, що відбулися 03 червня 2025 року та свою провину.
Втім аналіз даних доказів не дає судді змогу беззаперечно встановити вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій вст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи, що суд позбавлений процесуальної можливості усувати допущені недоліки обвинувачення, а матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
Таким чином, суддя приходить до висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП,
П О С Т А Н О В И Л А:
Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя