Справа №155/1303/25
Провадження №3/155/655/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 м. Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Сметана В.М. за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Коваленко Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого охоронцем в магазині «АТБ-Маркет»» громадянина України, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

УСТАНОВИВ:

До Горохівського районного суду Волинської області 07 серпня 2025 року з відділення поліції №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №411341 від 03 серпня 2025 року вбачається, що 03 серпня 2025 року, 18 годині 57 хвилин в селі Квасів, по вулиці Центральна, водій керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано як порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні захисник Коваленко Т.В. вказувала, що в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відсутні будь які докази саме керування ОСОБА_1 автомобілем, не зафіксовано факту зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а тому вимога поліцейського про надання водієм будь яких документів та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була безпідставна. Також звертала увагу суду на поведінку поліцейського, який здійснював тиск та погрози щодо ОСОБА_1 , порушення щодо порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, не ознайомлення ОСОБА_1 з його правами та обов`язками, а також неналежним вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення. З огляду на зазначене, просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_2 , який є поліцейським що здійснював складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , суду повідомив, що 03 серпня 2025 року під час патрулювання с. Квасів, незнайомий чоловік старшого віку йому повідомив, що біля місцевого магазину певні особи можуть перебувати в стані алкогольного сп`яніння та керувати транспортним засобом. Після чого вони почали рух до вказаного магазину та побачили, як двоє чоловіків сідають в автомобіль білого кольору та розпочинають рух, відповідно вони почали рухатись за вказаним автомобілем. Зупинку транспортного засобу за допомогою проблискових вогнів вони не здійснювали, а лише рухались за даним автомобілем. В подальшому на одній з вулиць виявили автомобіль фольцваген білого кольору з якого виходив чоловік, як в подальшому було з`ясовано ОСОБА_1 , та пішов на подвір`я будинку. Оскільки в нього було орієнтування, що вказаний водій може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, він пред`явив йому вимогу надати документи на право керування транспортним засобом та свідоцтво про його реєстрацію. Вказував, що водій в агресивній формі спочатку відмовлявся йому надати документи, які посвідчують його особу, однак все ж надав такі документи. В подальшому, після спілкування з ОСОБА_1 , він виявив ознаки алкогольного сп`яніння в останнього та запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Зазначив, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від огляду, у зв`язку з чим ним був складений протокол про адміністративне правопорушення, копію якого останній відмовився отримувати. Суду пояснив, що причиною спілкування з ОСОБА_1 було лише повідомлення незнайомої особи, що він може керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, дані вказаної особи він не зафіксував, черговому диспетчеру про орієнтування також не повідомляв, будь яких інших порушень ПДР водієм вказаного автомобіля він не виявив.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 62 Конституції України, визначено, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності із ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 (надалі - Інструкція №1026) передбачено обов`язок поліцейських проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими. Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Інструкції №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. Метою обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, є: забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення; усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій; перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб повинно бути зупинено працівниками поліції на законних підставах в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшого притягнення до відповідальності), суд ставить під сумнів і саму процедуру виявлення нетверезого водія. Так у своєму рішенні від 15.03.2019 року ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування ТЗ є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти ТЗ лише коли є факт правопорушення. Таким чином зупинений, тобто до самої зупинки ТЗ повинен находитися у русі, оскільки керування таким засобом можливе лише коли останній рухається. Коли ж особа перебуває за кермом транспортного засобу і навіть із ввімкненим двигуном склад правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

Діюче законодавство, в тому числі ПДР, не містить визначення терміну "керування транспортним засобом", але таке визначення було наведено в п.27 ПВС України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування". За вимогами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано Указом Президії ВП УРСР № 2614-УПІ від 25.04.1974 "Кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі, повинні мати водія". Крім того в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС/КАС зазначив, що "само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі". Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Одночасно необхідно зазначити, що відповідно до вимог п 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортного засобу, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, виходячи із наведеного, під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення було надано докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №411341 від 03 серпня 2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КП «Горохівської багатопрофільної лікарні», в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду та зазначено, що наявні ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, акт на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 03 серпня 2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, DVD-R диск на якому наявний відеозапис подій, які мали місце 03 серпня 2025 року.

При дослідженні DVD-R диску, який долучений до матеріалів справи, не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент приїзду працівників поліції на місце події. Працівники поліції під`їхали до транспортного засобу, який не рухався. На відеозапису не зафіксовано руху автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT. Також з відеозапису вбачається, що поліцейський ОСОБА_2 лише повідомив що бачив, як ОСОБА_1 сідав в автомобіль біля магазину, про допущені ним будь які порушення ПДР не зазначав, крім того не повідомляв, що поліцейські перевіряють інформацію щодо можливого керування особою автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Суд оцінює критично пояснення свідка поліцейського ОСОБА_2 щодо повідомлення незнайомим чоловіком старшого віку інформації з приводу можливого керування автомобілем особами в нетверезому стані, оскільки такі пояснення не підтверджуються жодними доказами і не відображені на відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського.

Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку суду, поліцейський ОСОБА_2 діяв не у спосіб, що передбачений законом України, а саме неправомірно пред`явив вимогу ОСОБА_1 надати посвідчення водія та свідоцтво про керування транспортним засобом і відповідно в подальшому вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд.

Крім цього, у рішенні по справі «Кобець проти України»(«Kobetsv. Ukraine») no. 16437/04ECHR14 лютого 2008 року у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Надаючи оцінку наявним у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, доказам судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Враховуючи наведені норми та дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, їх належність, допустимість та достатність для розгляду даної справи, виходячи з презумпції невинуватості, відповідно до якої усі суперечності слід застосовувати на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення, суддя приходить до висновку, що у судовому засіданні не здобуто беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження у справі підлягає закриттю у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору з ОСОБА_1 .

З метою недопущення в майбутньому зазначених порушень та недоліків при складанні протоколів про адміністративне правопорушення, суддя вважає за необхідним, про зазначені порушення і недоліки повідомити начальника відділення поліції №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області відповідного реагування.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 34, 130, п. 1 ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284, 287 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Про причини та умови, що призвели до закриття провадження у справі, повідомити начальника відділення поліції №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області. Про вжиті заходи повідомити протягом місяця Горохівський районний суд Волинської області.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Горохівський районний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови буде виготовлено 20 листопада 2025 року

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана