Номер провадження: 33/813/2197/25
Головуючий у першій інстанції Дерус А. В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Гузиніної С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника Гузиніної С.С. про поновлення строку на апеляційне скарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2024, якою накладено стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зазначеною постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2024 на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу 17 000 грн та стягнуто з неї судовий збір на користь держави в сумі 605,6 грн.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 30.10.2025 захисник Гузиніна С.С. направила апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначила, що про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізналася лише 17.10.2025 під час отримання юридичної консультації у адвоката Гузиніної С.С. Під час консультації з інших питань Канарьова К.В. поцікавилась яким чином можна перевірити чи здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, вчинене нею у вересні 2024 року, оскільки жодних повідомлень вона не отримувала, у тому числі через за стосунок «Дія».

Після перевірки на вебпорталі Судової влади України встановлено, що справа стосовно ОСОБА_1 розглянута 18.11.2024. Ознайомившись із постановою суду в ЄДРСР та співставивши її з фотокопією протоколу, який зберігся в Канарьової К.В. було встановлено, що постанова від 18.11.2024 була винесена за результатами розгляду матеріалів протоколу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В подальшому захисник ознайомилась з матеріалами справи, в яких відсутні докази належного сповіщення Канарьової К.В. про розгляд справи й отримання нею копії оскаржуваної постанови, та направила апеляційну скаргу на вище зазначену постанову.

В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник Гузиніна С.С. не з`явились, при цьому захисник подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Вивчивши доводи клопотання захисника Гузиніної С.С. та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

При розгляді зазначеної справи у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001).

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку із пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2024 в справі № 754/12067/21).

Приписами ст. 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні положення щодо оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення містить ч. 2 ст. 294 КУпАП, якою, серед іншого, також передбачено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Норми діючого КУпАП не містять переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку оскарження постанови суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Відповідно до усталеної судової практики, підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 18.11.2024, а тому строк на апеляційне оскарження обчислюється із зазначеної дати та закінчився 28.11.2024.

Захисник Гузиніна С.С., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу через Електронний суд 30.10.2025 з істотним пропуском строку, встановленого ст. 294 КУпАП, тобто більш ніж через 11 місяців з дня його закінчення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримувала копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 123721 від 06.09.2024 за фактом вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому, до того ж зазначено місце розгляду справи Приморський районний суд м. Одеси та дата судового розгляду 05.10.2024 (а.с. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомлялась про розгляд справи судом 1-ої інстанції шляхом СМС-сповіщення на дату розгляду 11.10.2024 та 18.11.2024. Суд 1-ої інстанції здійснював повідомлення про судові засідання за правильним номером мобільного телефону ОСОБА_1 НОМЕР_1 , який вказаний в протоколі від 06.09.2024 та вказувався захисником Гузиніною С.С. в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 1,21). Разом з тим, ОСОБА_1 в судові засідання не з`являлась.

Більш того, згідно доводів захисника, в ОСОБА_1 була копія протоколу про адмін. правопорушення, вона знала про факт притягнення її до відповідальності та була обізнана про розгляд справи щодо неї за цим фактом.

Разом з тим, клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить обґрунтованих доводів щодо причин неможливості особисто ОСОБА_1 звернутися до суду за відповідною інформацією або скористатися професійною правничою допомогою. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 з`являлась до суду 05.10.2024 на 10:30 год (дата судового розгляду, зазначена в протоколі) матеріали справи не містять та апелянтом до апеляційного суду не подавалось.

Отже, вище наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 була достеменно обізнана про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП стосовно неї, однак жодної спроби звернутися до суду та дізнатися про хід розгляду справи не вчинила, будь-яких клопотань не подавала, наданими їй законом процесуальними правами, в тому числі правом на правничу допомогу, не скористалась. Фактично ОСОБА_1 самоусунулась від виконання процесуальних обов`язків.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПО у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

Отже, апеляційний суд не вбачає обставин, які можуть свідчити про наявність безумовних перешкод д ля подання апеляційної скарги ОСОБА_1 або її захисником у межах встановленого ст. 294 КУпАП десятиденного строку, а також наявності підстав для поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Будь-яких непереборних обставин як обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження апелянтом не зазначалося.

Апеляційний суд також зауважує, що одним із елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника судового розгляду.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення у справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим клопотання захисника Гузиніної С.С. задоволенню не підлягає, а її апеляційна скарга разом із доданими матеріалами підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 7, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника Гузиніної С.С., в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2024, якою накладено стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Гузиніної С.С. повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца