ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/510/25

Провадження № 33/820/720/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2025,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави, 605 гривень 60 копійок судового збору.

Роз`яснено ОСОБА_1 порядок та строки сплати штрафу, в порядку ст.ст. 307, 308 КУпАП.

За постановою суду, 18.05.2025 близько 00 год 14 хв, м.Городок, вул.Гончара, поблизу будинку №31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Renault megan д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу газоаналізатор Алкотестер 6810. Результат тесту становить 0,65 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився. Від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Переконує, що у даному випадку, мала місце провокація вчинення адміністративного правопорушення зі сторони працівників поліції, які будучи повідомленими про вживання ним незначної кількості алкоголю, у той день, дозволили йому керувати транспортним засобом відповідним маршрутом, у зв`язку з виниклою потребою, а в подальшому чекали його на цьому маршруті. Вказані обставини, підтвердили у місцевому суді свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, суд першої інстанції дані обставини не прийняв до уваги. Апелянт уважає, що постанова винесена з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою.

Будучи, належним чином, повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в телефонному режимі, в день слухання справи, ОСОБА_1 просив проводити судове засідання у його відсутність.

Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.ст. 268, 271 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши докази, надані відділенням поліцейської діяльності № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, прийшов до обгрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційною інстанцією не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №333801 від 18.05.2025 слідує, що 18.05.2025 близько 00 год 14 хв, в м.Городок, по вул.Гончара, поблизу будинку №31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Renault megan д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатор Алкотестер 6810. Результат тесту становить 0,65 проміле. Водій ОСОБА_1 з результатом тесту згідний. Від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Окрім того, вина ОСОБА_1 підтверджується і іншими дослідженими судом доказами, зокрема даними:

- роздруківки приладу Drager Alcotest 6810 від 18.05.2025, згідно з якою ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат становив 0,65 % проміле;

- акту огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова. Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, позитивний 0,65 % проміле, з яким ОСОБА_1 погодився, свою згоду засвідчив власноручним підписом;

- направлення на огляд ОСОБА_1 , з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнин рота, до медичної установи КНП Городоцька МБЛ, однак такий не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від огляду;

- розписки про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 і про його інформування про порядок застосування спеціального технічного засобу.

Місцевим судом, в якості свідків, було допитано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що 18.05.2025 бачили як ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, перед тим, як сідати за кермо транспортного засобу. Одночасно, ОСОБА_2 повідомила, що в телефонному режимі знайомий працівник поліції дозволив їм разом із ОСОБА_1 їхати транспортним засобом додому.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що в результаті огляду, проведеного поліцейським за допомогою технічного засобу, було встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту становив 0,65 % проміле.

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, місцевим судом та судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

В процесі апеляційного розгляду було досліджено відеозапис, наданий поліцейськими, з якого вбачається, що автомобіль, під керування ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції у зв`язку з порушенням комендантської години. В процесі розмови з водієм ОСОБА_1 поліцейський вказує, що від нього відчутно запах алкоголю. У зв`язку з чим пропонує йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 погоджується та добровільно проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат 0,65 % проміле, з яким погоджується, від огляду в медичному закладі відмовляється. Надалі на відео зафіксовано складання адміністративних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Переглянутий відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність дій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Той факт, що відеозапис переривається, не є порушенням, оскільки в ньому чітко простежується хід подій.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який у іншому разі не був би вчинений.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

На думку апеляційного суду, згідно наявних матеріалів справи працівниками поліції не було здійснено дій, які можливо було б розцінити, як провокацію. Ними в установленому законом порядку здійснювалося патрулювання, під час якого було зупинено водія, який здійснював рух в комендантську годину, під час розмови із ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, дії ОСОБА_1 були добровільними, а саме в частині згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, відсутні будь-які претензії щодо результатів проведеного огляду. Більш того, ОСОБА_1 не заперечує факту вживання ним алкоголю та керування транспортним засобом, а тому доводи апеляційної скарги, в цій частині, не знайшли свого підтвердження.

Твердження апелянта про надання йому дозволу знайомим поліцейським керувати автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, до якого він звернувся, не може вказувати на провокацію вчинення правопорушення, оскільки ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу був зобов`язаний неухильно дотримуватись вимог Закону та у будь-якому випадку не мав права керувати автомобілем після вживання спиртних напоїв.

Відтак, наявність провокації з боку працівників поліції носять бездоказовий характер, оскільки не містять даних про те, що вчинення адміністративного правопорушення мало місце внаслідок підбурювання з боку поліцейських.

Зазначені докази є належними, допустимими, у своїй сукупності, поза розумним сумнівом, підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та спростовують твердження апелянта про незгоду його з результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Суд першої інстанції перевірив фактичні обставини справи про адміністративне правопорушення та прийшов до правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення, так як він розумів суть висунутого йому обвинувачення та здійснював захист від нього.

Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання суду апеляційної інстанції позиція ОСОБА_1 свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а відповідні твердження апеляційної скарги є способом його самозахисту.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.9 а ПДР України та вірно кваліфіковані його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2025 стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша