№ 3/755/6506/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463253, ОСОБА_1 , 23 вересня 2025 року, о 23 годині 37 хвилин, у м. Києві, по вул. Азербайджанській, 8-А, керував автомобілем «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, з протоколом про адміністративне правопорушення не погодився та пояснив, що 23.09.2025 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, він вийшов з дому на вулицю, щоб забрати з автомобіля, який був припаркований біля сусіднього будинку, сумку, після чого, до нього під`їхали працівники поліції та почали звинувачувати в тому, що він керував у стані сп`яніння, на що він заперечив, після чого, останні заламали йому руки, одягли кайданки, почали погрожувати та примушувати його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Потім, з кишені дістали ключі від автомобіля, а із сумки посвідчення водія та технічний паспорт, після чого, посадили його на багажник свого автомобіля. Зазначив, що він є військовослужбовцем і того дня у нього був вихідний, тому він вдома вживав алкогольні напої, однак, автомобілем не керував і цьому відсутні будь-які докази. Крім того, пояснив, що працівники поліції порушили його право на захист, оскільки, він прохав щоб дочекатися його захисника, однак, працівники поліції це проігнорували та склали протокол відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Пояснив,

Захисник ОСОБА_1 адвокат Полянчук В.Б. у судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, яке мотивував тим, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що в день та час складання протоколу про адміністративне правопорушення він не здійснював керування транспортним засобом, а інспектори патрульної поліції, з метою змусити його до відмови від проходження огляду застосовували відносно останнього засоби психічного та фізичного примусу, включно із незаконним адміністративним затриманням особи, а також погрози незаконної евакуації автомобіля, доставлення ОСОБА_1 до найближчого ТЦК та СП, при цьому, під час затримання та застосування до нього фізичної сили, не забезпечили йому його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, зокрема, і права на захист, хоча, у ході спілкування зі співробітниками поліції ОСОБА_1 наполягав на забезпеченні його права на правову допомогу адвоката, однак, йому було безпідставно відмовлено у реалізації такого права. Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, між іншим, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, існує за одночасної наявності наступних обставин: в особи, яка керує транспортним засобом, наявні ознаки сп`яніння; водій відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду; відмова зафіксована в протоколі, до якого долучається відеозапис з портативного нагрудного відеореєстратора або ж такий протокол складений у присутності двох свідків. Однак, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , за вказаних у протоколі обставин, є виключно припущенням та не ґрунтується на доказах, що підтверджується наступним: матеріали справи не містять жодного доказу руху транспортного засобу «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 ; матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 ; ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 у визначені у протоколі день та час. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом, а тому, не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, обов`язковою умовою вимоги поліцейського до водія про проходження огляду є її законність та обґрунтованість, а також, відповідність встановленому порядку, визначеному ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735. Таким чином, направлення на огляд є законним виключно за наявності у водія, визначених Інструкцією, ознак сп`яніння. Згідно з п. 4 Розділу 1 Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. У той же час, згідно з п. 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції зазначає, що підставою для огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння стало те, що у нього, нібито, було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння, як: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови та координації рухів. Однак, із пояснень ОСОБА_1 та наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що він протягом усього часу спілкування із працівником патрульної поліції заперечує факт керування транспортним засобом у визначені у протоколі день та час. Таким чином, зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , у визначені у протоколі день та час, направлення його на огляд є безпідставним та протиправним, тому, в останнього не виник обов`язок проходження огляду, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водночас, згідно з п. 2.5. ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, між іншим, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_1 , інспектори патрульної поліції, з метою змусити останнього до відмови від проходження огляду застосовували відносно нього засоби психічного та фізичного примусу, включно із незаконним адміністративним затриманням особи. Вищевикладені обставини свідчать про провокацію з боку працівників патрульної поліції до вчинення адміністративних правопорушень громадян, з метою їх подальшого викриття. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (справа «Лучанінов проти України», «Раманаускас проти Литви»), є недопустимим підбурювання з боку поліції з метою подальшого викриття порушника та порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна позиція висловлена Київським апеляційним судом у постанові від 7 травня 2019 року в справі №756/2169/19. Таким чином, вищевикладені обставини вказують на неприпустимість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, працівники поліції під час виконання своїх службових обов`язків порушили вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, оскільки примусово вимикали відеореєстратори, а також, не зафіксували всі обставини події, зокрема, факт руху транспортного засобу, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом о 23 годині 37 хвилин 23.09.2025 року, факт адміністративного затримання та причини такого затримання, увесь процес спілкування співробітників поліції з ОСОБА_1 та процес оформлення справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, з відеозапису вбачається, що співробітникам поліції було достеменно відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та виконує обов`язки військової служби, оскільки останнім було надано на встановлення особи військовий квиток, що посвідчує особу та спеціальний статус. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , він є військовослужбовцем, що встановлено співробітниками національної поліції. Водночас, у ході спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, останні намагались провести огляд останнього, незважаючи на неможливість проведення огляду співробітниками Національної поліції відносно військовослужбовця, оскільки такий огляд, відповідно до ст. 266-1 КУпАП, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Отже, направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби не належить до повноважень працівників поліції, тому, вимога до ОСОБА_1 щодо проходження огляду є безпідставною та протиправною, а результати проведеного огляду є недійсними, що свідчить про неприпустимість притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Карелін проти Російської Федерації» дійшов висновку, що протокол не може визнаватись доказом у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463253 від 24.09.2025 року, не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, в силу допущених порушень з боку працівників поліції, з урахуванням доктрини «плодів отруєного дерева», всі докази, що є додатками до протоколу у справі, є недопустимими.

Крім того, у судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 та захисника Полянчука В.Б., було переглянуто відеозапис, що був долучений до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Полянчука В.Б., приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Однак, у супереч вимогам ст. 251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що саме особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, керувала автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02), беручи до уваги передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Зокрема, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 23 вересня 2025 року, о 23 годині 37 хвилин, у м. Києві, по вул. Азербайджанській, 8-А, керував автомобілем «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , він взагалі 23 вересня 2025 року, о 23 годині 37 хвилин, не керував автомобілем «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , а вийшов з дому на вулицю, щоб забрати з автомобіля, який був припаркований біля сусіднього будинку, сумку, двигун був вимкнений, тобто, не був водієм.

Так, згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Відповідно до ч. 1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції.

Зокрема, відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з п. 7 розділу І та п. 22 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Крім того, відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з переглянутого у судовому засіданні відеозапису, який долучений до матеріали справи, він не є безперервним, складається з декількох відеофайлів з різних боді камер, розпочинається з 00 години 14 хвилин 24.09.2025 року, з моменту діалогу працівників поліції з ОСОБА_1 , який сидить на багажнику якогось автомобіля у кайданках, даний відеозапис не містить, а ні моменту керування останнім автомобілем «Opel Astra», д/н НОМЕР_1 , а ні моменту його зупинки, тобто, на відеозапису не зафіксовано подій, які передували моменту пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а саме з 23 години 37 хвилин 23.09.2025 року (час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення) та до 00 години 14 хвилин 24.09.2025 року (початок відеозапису). Зокрема, працівники поліції зазначають ОСОБА_1 про те, що є відеозапис, на якому нібито зафіксований момент керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак, до матеріалів справи його останніми не долучено та будь-яких доказів з приводу цього, до суду не надано.

Крім того, як вбачається з відеозапису, у порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 та ст. 268 КУпАП, працівниками поліції порушено право ОСОБА_1 скористатися юридичною допомогою адвоката, а саме, останні, зателефонувавши до центру з надання безоплатної правничої допомоги та дізнавшись про те, що необхідний деякий час для прибуття адвоката на місце події, зазначили про те, що чекати останнього ніхто не буде та про те, що ОСОБА_1 від правничої допомоги відмовляється, хоча останній відмови не висловлював.

Крім того, відповідно до п. п. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запаху алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Однак, як вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, поліцейським, у розумінні наведеної вище Інструкції, про вказані в протоколі ознаки сп`яніння на місці ОСОБА_1 зазначено не було, натомість, повідомлено останньому, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння (які саме, не озвучено), тобто, не вбачається обґрунтованість пропозиції працівником поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Зокрема, у порушення вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, зокрема, даний факт підтверджується і відеозаписом.

Крім того, у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками поліції не було взагалі задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 положень ПДР України, які давали б право останнім здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , якщо таке мало місце, а, натомість, на відеозапису взагалі відсутній момент зупинки транспортного засобу.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто був водієм.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden N 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що "…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)" (справи "Малофєєв проти Росії", рішення від 30.05.2013 року та "Карелін проти Росії", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

З огляду не викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Полянчука В.Б., необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251-252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: