Справа №579/2265/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 33/816/374/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 579/2265/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 14.11.2024, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді і звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням і закривши провадження у справі, оскільки він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, вчинене ним правопорушення не становить суспільної небезпеки, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся у вчиненому, є учасником бойових дій, проходить службу в ЗСУ, має на утриманні малолітню дитину, потребує значних коштів на лікування, суддя в порушення вимог закону ухвалив рішення про стягнення з нього судового збору, а також жодного разу не повідомив його в установленому законом порядку про дату та час судового розгляду.

Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 14.11.2024 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. Стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови судді, солдат ОСОБА_4 18.09.2024 близько 18 год. 20 хв. перебував на території тимчасового розташування в/ч та виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у КП «Кролевецька лікарня» КМР.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду у встановлений законом спосіб, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не подавав, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у його відсутність, оскільки це не суперечить вимогам ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення АА7029 № 10 від 22.09.2024, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, під час виконання обов`язків військової служби на території тимчасового розташування в/ч перебував у стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема, письмовими поясненнями самого ОСОБА_4 , висновком КП «Кролевецька лікарня» КМР від 18.09.2024 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Процедура огляду військовозобов`язаних, зокрема на стан сп`яніння, закріплена у ст. 266-1 КУпАП, «Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 12.01.2024 № 32.

Згідно визначеної процедури огляд військовозобов`язаних на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління ВСП у ЗСУ або командиром (начальником) в/ч (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Огляд проводиться: 1) уповноваженою посадовою особою на місці вчинення (виявлення) правопорушення, а у разі неможливості провести огляд на місці вчинення (виявлення) правопорушення безпосередньо в органі управління, у в/ч (в установі, організації, на підприємстві, в закладі, підрозділі) з використанням спеціальних технічних засобів (засоби вимірювальної техніки, які відповідають законодавству, що містить вимоги до таких засобів) і тестів, які мають документ про відповідність; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов спеціальну підготовку. Підтвердження стану сп`яніння за результатами огляду та згода військовослужбовця з такими результатами є підставою для його притягнення до відповідальності згідно із законом. Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд військовослужбовця/військовозобов`язаного, складає за його результатами акт медичного огляду та висновок. Висновок може бути оскаржений військовослужбовцем в установленому законодавством порядку. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Отже, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння на тимчасовому розташуванні в/ч в умовах особливого періоду.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про порушення судом першої інстанції його права на захист, оскільки справа була розглянута у його відсутність, без належного повідомлення в порядку ст. 277-2 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки справу може бути розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 268 КУпАП).

Вперше розгляд справи був призначений на 05.11.2024, про що ОСОБА_4 було достеменно відомо, оскільки згідно поданої ним заяви на отримання судових повісток, повідомлень в електронному виді за допомогою SMS-повідомлень, така була направлена і відповідно отримана ОСОБА_4 27.09.2024, але 01.11.2024 від останнього надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із чим судовий розгляд було відкладено на 12.11.2024.

11.11.2024 від ОСОБА_4 знову надійшло чергове клопотання про перенесення розгляду справи, а в подальшому про час та місце розгляду справи останній був повідомлений заздалегідь належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки у додаток «Viber», тому ОСОБА_4 було створено всі умови та надано достатньо часу для надання пояснень, подання доказів та прийняття особистої участі у розгляді справи.

Крім того, апеляційний суд додатково наголошує, що під час апеляційного перегляду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було забезпечено всі можливості для захисту, зокрема, надано можливість обґрунтувати свою невинуватість відповідними доказами, поясненнями свідків, яким він не скористався, будь-яких доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин не надав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП), тому послідовність викладення в диспозиціях наведених правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень на доказове значення отриманих відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів), суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що він як військовослужбовець ЗСУ повинен бути звільненим від сплати судового збору, оскільки згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків (п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»).

Однак, для звільнення від сплати судового збору на підставі вказаного пункту особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України, тому положення п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не поширюється на особу (військовослужбовця), на якого накладено адміністративне стягнення за виконання ним обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 14.11.2024 відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов