БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 3-зв/356/10/25
Справа № 356/923/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши заяву судді Березанського міського суду Київської області Лялика Романа Михайловича про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває вказана вище справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 розподілена головуючому судді Лялику Р. М.

12.11.2025 до канцелярії суду надійшла заява судді Лялика Р. М. про самовідвід у даній справі, обґрунтована тим, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності у даній справі є ОСОБА_1 , який відповідно до рішення Березанської міської ради № 192 від 23.09.2025 включений до списку присяжних Березанського міського суду Київської області та в силу ст. 67 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» може бути залучений до виконання обов`язків у суді. Згідно з ч. 4 ст. 64 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» статус присяжних затверджується на три роки. За таких обставин, з метою недопущення існування обставин, які б могли бути підставою для виникнення у стороннього спостерігача об`єктивно обґрунтованих сумнівів в неупередженості судді під час розгляду справи, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 75,80 КПК України заявляє самовідвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025 вказану заяву про самовідвід розподілено судді Капшученко І. О.

Суддя Лялик Р. М. в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 17.11.2025 через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що пояснень у судовому засіданні давати не бажає, заяву про самовідвід підтримує та просить розглянути без його участі (а.с.6).

ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд заяви не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.7).

Суд, розглянувши подану заяву та додані до неї документи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 2868-10-36-04-03 від 24.09.2025, особою, яка притягується до адміністративної відповідальності в даній справі, є ОСОБА_1 , який згідно з рішенням Березанської міської ради Броварського району Київської області від 23.09.2025 № 192 включений до списку присяжних Березанського міського суду Київської області (а.с.11).

Відповідно до ч. 4 ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» список присяжних затверджується на три роки.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положення чинного КУпАП не містять норм, які б регулювали питання відводу і самовідводу судді при вирішенні справ про адміністративні правопорушення.

В той же час, згідно вимог ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, Європейський суд в своєму рішенні «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta, заява № 17056/06), висвітлив законодавчу прогалину та негативні наслідки відсутності правового врегулювання інституту відводу у національному законодавстві, констатувавши, що відсутність останнього ставить під сумнів існування одної з гарантій передбаченої ст. 6 Конвенції щодо незалежності і безсторонності суду під час відправлення правосуддя.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду та заінтересованості відповідних суб`єктів у результатах розгляду справи.

Рада суддів України пунктом 4 рішення № 34 від 08.06.2017 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Враховуючи вказане, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету стягнень, передбачених санкцією ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011), суд приходить до висновку про необхідність врегулювання питання про самовідвід за аналогією закону, а саме з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України.

Так, право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010, п. 97).

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Термін «безсторонність» характеризує нейтральність судді щодо сторін у справі.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, п. 53) правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

В рішеннях по справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії» ЄСПЛ зазначає, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

За змістом ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Згідно статті 1 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною (ст. 3 Кодексу суддівської етики).

Підстави відводу (самовідводу) судді в кримінальному процесуальному законодавстві визначені ст.ст. 75-76 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

За змістом ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Враховуючи вказане, проаналізувавши доводи, наведені в заяві про самовідвід, суд доходить висновку про їх обґрунтованість, тому з метою уникнення створення об`єктивних підстав вважати про можливу наявність певної особистої заінтересованості чи упередженості судді стосовно однієї із сторін, сумнівів в можливості ухвалення суддею об`єктивного та справедливого рішення у справі, а також забезпечення довіри до судової влади, заяву про самовідвід слід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.ст. 2, 7, 245-246, 268 КУпАП, ст.ст. 75, 80 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді Березанського міського суду Київської області Лялика Романа Михайловича про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП - задовольнити.

Відвести суддю Березанського міського суду Київської області Лялика Романа Михайловича від розгляду справи № 356/923/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя :І. О. Капшученко