ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/464/25 Справа № 696/914/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Білопольська Н. А. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Шимановського А.В. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Шимановського А.В. на постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 1.09.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має вищу освіту, одружений, працє пілотом-випробувачем

БПЛА у ТОВ «Черкасидронбуд», проживає АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 12.07.2025 р. о 23:02 год. в м. Кам`янка Черкаського р-ну по вул. Перемоги водій ОСОБА_1 керував автомобілем КІА Sportage, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився відповідно до встановленого порядку, за згодою водія, із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатору Drager Alcotest 6810, результат огляду 0,27 ‰, тест № 6690, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Шимановський А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у діях ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно тесту встановлено вміст алкоголю у випарах з ротової порожнини ОСОБА_1 склав 0,27 ‰ при допустимих 0,2 ‰. Вважає що огляд водія проводився за допомогою технічного приладу, який не входить до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України.

Окремо звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_1 не погодившись з результатами огляду на місці, однак з працівниками поліції до лікарні не поїхав, оскільки був зайнятий пошуком дороговартістного телефону дружини, що зафіксовано в поясненнях, але після знаходження телефону та протягом двох годин ОСОБА_1 самостійно звернувся до наркологічного диспансеру та здав біоматеріал для аналізу. Відповідно виписки № 164 станом на 2:25 год. 13.07.2025 р. він є тверезим, а тому вказаний факт виключає наявність інкримінаованого правопорушення.

Крім того, звертає увагу апеляційного суду на допущене порушення права на захист, що виразилося в тому, що 31.07.2025 р. захисник разом з клопотанням про закриття провадження по справі подав і клопотання про відкладення розгляду справи, вказане клопотання судом необгрунтовано залишено без задоволення. Суд не відклав розгляд справи, у збиранні доказів стороні захисту не сприяв, можливості прийняти участь у розгляді справи із захисником позбавив.

До апеляційної скарги надано клопотання та характеристика, які не були надані до суду першої інстанції, оскільки вони були позбавлені можливості подати до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Шимановського А.В. та правопорушника ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 12.07.2025 р. о 23:02 год. в м. Кам`янка Черкаського р-ну по вул. Перемоги водій ОСОБА_1 керував автомобілем КІА Sportage, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згодою водія із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатору Drager Alcotest 6810, результат огляду позитивний та склав 0,27 ‰, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 389813 від 13.07.2025 р.; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 12.07.2025 р., результат огляду на стан сп`яніння: проба позитивна 0,27 ‰, тест № 6690; чеком спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810 № 6690 від 12.07.2025 р., результат тесту: 0,27 ‰; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.07.2025 р.; рапортом інспектора РПП СПД № 1 ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській обл. Мельнічака А.П. від 13.07.2025 р.; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 12.07. 2025 р.; відеозаписом з місця події на DVD-диску, долученими до матеріалів справи.

На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про отримання доказів незаконним шляхом, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.

На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений і судом апеляційної інстанції, зафіксовано як працівники поліції на патрульному автомобілі догнали автомобіль КІА Sportage, р/номер НОМЕР_1 , зупинили та подальше спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, під час якого поліцейські запідозрили водія у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції розпакували спеціальний технічний прилад, ОСОБА_1 продув спеціальний технічний прилад, поліцейські роздрукували чек з результатом 0,27 ‰; роз`яснили права і обов`язки водію, стосовно якого складається протокол; склали протокол про адмінправопорушення та інші матеріали. Водій не заперечував результату тесту, пояснював, що випив ковток вина, роздрукували чек з результатом огляду. Поліцейський зачитав вголос складений ним протокол про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснив процесуальні права і обов`язки водієві та усно відсторонив водія від керування транспортним засобом.

Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні або вчинені з порушенням будь- яких інструкцій.

З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували йому огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі, останній погодився на огляд на місці зупинки, результат позитивний та склав 0,27 ‰, результат не оспорював, їхати на огляд до лікарні водій наміру не виявляв.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними і не приймає до уваги доводи захисника про невідповідність процедури оформлення поліцейським протоколу та матеріалів про адмінправопорушення з огляду на те, що огляд на стан сп`яніння проведено на місці зупинки, результат не оспорювався особою стосовно якої складено протокол про адмінправопорушення

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах справи є направлення на огляд до медичної установи, однак працівники поліції фактично не направили ОСОБА_1 до медзакладу, але сформували відповідне направлення, та 13.07.2025 р. о 2:25 год. останній самостійно без супроводу поліцейських звернувся до лікарні, пройшов огляд та результат викладений у виписці № 164 тверезий.

Зупинка поліцейськими водія ОСОБА_1 зафіксована 12.07.2025 р. о 23:02 год., самостійний огляд він пройшов 13.07.2025 р. о 2:25 год. Апеляційний суд зауважує, що водій виконав вимоги поліцейських та ПДР України, пройшов огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу, але згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, крім того огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, а як вбачається з наданої стороною захисту виписки з медичного закладу, огляд у ньому було проведено за межами встановленого законом строку та без участі працівника поліції, а тому апеляційний суд не може прийняти цей документ як доказ, який спростовує вину ОСОБА_1 .

Відеозапис повністю узгоджується з протоколом про адмінправопорушення, не суперечить йому, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання протоколу неналежним доказом.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 в зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України.

Згідно ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що по-м`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адмінправопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Питання щодо адмінвідповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

З наданих апеляційному суду наказу з місця роботи ОСОБА_1 вбачається, що він з 1.06.2025 р. працює дистанційним пілотом випробувачем безпілотного повітряного судна у ТОВ «Черкасидронбуд». З наданої суду характеристики з місця роботи вбачається, що ОСОБА_1 позитивно зарекомендував себе за місцем роботи.

Клопотання ТОВ «Черкасидронбуд» про не позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами мотивоване тим, що позбавлення спеціального права може значно ускладнити та перешкодити виконанню ним трудових обов`язків, оскільки останній використовує власний транспорт у службових цілях для проведення випробувань, а неможливість проведення випробувань може призвести до зриву термінів виготовлення ОВТ, що знижує обороноздатність Держави та інших негативних наслідків для підприємства, зобов`язання підприємства провести профілактичні бесіди з ОСОБА_1 щодо недопущення подібних порушень в майбутньому, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що законодавець у санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачив можливість альтернативи основного та додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні адмінстягнення до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Окрім того, у постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» наголошено, що чинне адміністративне законодавство не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Разом із тим, слід керуватися положеннями ст. 33 КУпАП.

Ті обставини, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а обставини, що обтяжують відповідальність відсутні, суд вважає такими, що не можуть стати підставою для незастосування до водія обов`язкового додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В інакшому випадку, порушуватиметься принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права, та гарантує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової визначеності. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (такий висновок викладений у справах «Steel and others v. The United Kingdom» та «Sunday Times v. United Kingdom»).

Та обставина, що ОСОБА_1 є дистанційним пілотом випробувачем безпілотного повітряного судна та не зможе у разі позбавлення його права керування транспортними засобами виконувати свої обов`язки й ефективно працювати не дає підстав для незастосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення накладається в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та є безальтернативним.

Суд також звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, є одним із тих правопорушень, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки безвідповідальний підхід водіїв та порушення ними правил заборони керування транспортними засобами в стані сп`яніння, зокрема алкогольного, є причиною досить великої кількості аварій. Для керування транспортним засобом немає значення ступінь алкогольного сп`яніння (легке сп`яніння чи важке), оскільки є чітка імперативна заборона сідати за кермо у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином доводи сторони захисту про накладення ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та апелянтом суду апеляційної інстанції не надані. Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба допомогти особі уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування або зміни постанови суду, в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 1.08.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Шимановського А.В. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.