Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Рівне

Справа № 949/1446/25

Провадження № 33/4815/875/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

захисника Дмитренко Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Дмитренко Р.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2025 року о 19:35 год. по вулиці Перемоги, 161 в с. Лугове, Сарненського району Рівненської області ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «Lifan 150-10B» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора "Alcotest 6810" та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Дмитренко Р.П. просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі ст.247 КУпАП.

Зазначає, що викладене судом у постанові не відповідає дійсності, оскільки поліцейський не повідомляв ОСОБА_1 про складання протоколу про адміністративне правопорушення, не пропонував ознайомитися з його змістом і не надавав для підписання. Фактично ознайомлення з протоколом було неможливим, оскільки він був складений у відсутність особи, що суперечить вимогам процесуального закону. Вказує, що відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відеореєстратор має бути ввімкнений з моменту початку виконання службових обов`язків та вести запис безперервно до їх завершення. Відеофіксація покликана забезпечити об`єктивність дій працівників поліції та є важливим доказом у справах цієї категорії від моменту зупинки транспортного засобу до складання протоколу і роз`яснення прав. У даному випадку відеозапис від 15.06.2025 року не відповідає вимогам зазначеної Інструкції, зокрема п.п.1, 2 розділу І та п.2 розділу ІІІ.

Доводить, що наявний відеозапис не містить ознак дотримання законної процедури: поліцейський у форменому одязі не назвав своїх анкетних даних, не пред`явив службового посвідчення, не повідомив про підстави зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Після перевірки документів працівник поліції запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, не зазначивши медичний заклад, куди необхідно прибути, та не видавши відповідного направлення. Це свідчить про відсутність належного дотримання вимог Інструкції та унеможливлює кваліфікацію дій ОСОБА_1 як відмови від огляду у розумінні ст.130 КУпАП. Вважає, що складення протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП без присутності особи, без фіксації цього процесу на відео, без ідентифікації особи та без вручення направлення на медичний огляд є грубим порушенням законодавчих вимог. Такий протокол є незаконним і не може бути використаний як належний доказ у справі. Відповідно постанова суду першої інстанції, винесена на підставі вказаного протоколу, є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 15 вересня 2025 року з участю ОСОБА_1 (а.с.76).

Повний текст постанови захисник Дмитренко Р.П. отримала в електронному кабінеті системи «Електронний суд» 20 вересня 2025 року (а.с.79).

Апеляційна скарга сформована в системі «Електронний суд» 27 вересня 2025 року (а.с.83).

Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Заслухавши доводи захисника Дмитренко Р.П. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду відсутній у зв`язку з відмовою особи від його проходження (а.с.5);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою особи (а.с.6);

- відеофайлом, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на місці зупинки транспортного засобу ( файл 0091, час 04:47) та у медичному закладі (файл 0091, час 04:50).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин. Так, суд виходить з того, що відмова від проходження огляду у медичному закладі зафіксована відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.

Із цих записів також вбачається, що особа, зафіксована на відеозаписі, співпадає із особою правопорушника ОСОБА_1 , та даний факт ніким не спростовувався, працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній від проходження такого огляду відмовився.

Таким чином, доводи захисника про те, що відеозаписи, наявні в матеріалах справи, є недопустимими доказами, на увагу суду не заслуговують,

Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 , що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівник поліції не повідомив підстав для зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», не відповідають фактичним обставинам справи.

Як убачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівник поліції під час зупинки транспортного засобу чітко повідомив ОСОБА_1 причину зупинки порушення правил дорожнього руху, а саме керування мотоциклом без захисного мотошолома (файл 0091, час 05:29).

Вказане порушення правил дорожнього руху підтверджується долученою до матеріалів справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення від 15 червня 2025 року серії ЕНА №4986339, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.5 ст.121 КУпАП (а.с.4).

Всі інші апеляційні доводи мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Таким чином, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Дмитренко Р.П. строк на апеляційне оскарження.

Постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Дмитренко Р.П. без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович