ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний 336/3260/25 Головуючий в 1 інст. Вайнраух Л.А.
Провадження №33/807/856/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Стариченка М.П. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Стариченка М.П. на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Пологи Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 27 березня 2025 року о 21-30 годині в м. Запоріжжі, по вул. Комунальній, біля буд. 14, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ-Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування водій відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушення ПДР України. Про повторність попереджений. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Стариченко М.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що суд першої інстанції залишив без уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вказав, що ОСОБА_1 дійсно перебував у транспортному засобі на водійському сидінні у власному автомобілі, однак авто не перебувало в русі, його двигун був увімкнений.

Наголошує, що судом необґрунтовано відхилено доводи сторони захисту стосовно фізичної неможливості ОСОБА_1 керувати транспортним засобом, через стан свого здоров`я. Крім того, судом залишено без будь-якої належної уваги клопотання сторони захисту про допит свідка стосовно особи, яка здійснювала керування транспортним засобом. Необґрунтовано відхилено доводи щодо грубих порушень огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, які були допущені працівниками поліції. Зокрема, поліцейський під час огляду не здійснивши заміну мундштука, повторно, понад 4 рази надавав ОСОБА_1 прилад для проведення перевірки на стан сп`яніння, через що такий огляд проведений з порушення положень ч. 5 ст. 266 КУпАП, а тому вважається не дійсним.

Стверджує, що суддя з урахування ст. 15 КУпАП протиправно виправдав відсутність у працівників поліції повноважень проводити огляд військовослужбовця на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 та в день складання протоколу перебував на шляху прямування зі служби, а твердження суду про те, що автомобіль ОСОБА_1 не був військовий є абсурдним, адже чинне законодавство не передбачають обов`язкового керування військовослужбовцем, саме військовим транспортним засобом.

Отже вважає, що огляд ОСОБА_1 , з урахування положень ст.266-1 КУпАП мав бути проведений посадовою особою уповноваженою на те, начальником органу управління військової служби правопорядку (ВСП) ЗСУ або командиром військової частини, а тому огляд останнього проведений працівниками поліції вважається недійсним.

Просить постанову скасувати і провадження в справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника адвоката Стариченка М.П. та відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Стариченко М.П. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Наголосив на відсутності в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Додав, що на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 здійснив паркування автомобіля, рух якого і був зафіксований поліцейським.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши адвоката Стариченка М.П. та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 283532 від 27 березня 2025 року підтверджується:

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому відображені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 27 березня 2025 року в якому вказані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою (а.с. 3);

- відеозаписом події (а.с. 6).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан, зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Працівниками патрульної поліції вказані вимоги закону дотримані.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, проаналізувавши зібрані по справі докази, суддя апеляційного суду вважає необґрунтованими.

При цьому, особливості цього провадження дійсно засвідчують відсутність відео фіксації керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак факт керування підтверджується іншими доказами в справі, які суд не може залишити без уваги.

Відеозапис події, долучений до справи, відображає приїзд екіпажу поліції за викликом іншого водія, який на місці події вказав, що водій ОСОБА_1 , здійснюючи рух на автомобілі, створив аварійну ситуацію на проїзній частині дороги. Зафіксовано перебування ОСОБА_1 на водійському сидінні автомобіля, будь-які інші особи в автомобілі відсутні. Перевірка документів ОСОБА_1 , встановлення у останнього ознак алкогольного сп`яніння, їх оголошення. При цьому, ОСОБА_1 жодного разу не заперечує факт керування ним транспортним засобом, як і не зазначає про керування автомобілем іншою особою. Зафіксовано пропозицію водію пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, згода ОСОБА_1 пройти запропонований огляд. Однак, під час проведення огляду за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_2 ухиляється від його проходження, спотворюючи процедуру продування мундштуку приладу кілька разів. Поліцейським було попереджено водія про відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання судді апеляційного суду, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву, а позиція сторони захисту спрямована на уникнення останнім адміністративної відповідальності за допущене правопорушення.

При цьому, зафіксований стан ОСОБА_1 надавав працівникам поліції обґрунтованих сумнівів у керуванні ним транспортним засобом у тверезому стані, а сукупність ознак, які вказують на цілком аргументовані вимоги працівника патрульної поліції пройти відповідний огляд, зафіксована поведінка ОСОБА_1 та ухилення від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, переконують суддю апеляційного суду в доведеності провини останнього.

Отже, за обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зафіксована поведінка останнього працівником поліції вірно розцінена як відмова водія від проходження огляду, про що було повідомлено водія.

Крім того, суд зауважує, що відеоінформація наявна у достатньому об`ємі задля з`ясування обставин, які є предметом розгляду в даній справі.

Відповідна відмова водія є порушенням вимог п. 2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про порушення процедури огляду ОСОБА_1 , оскільки останній є військовослужбовцем, а отже з урахування положень ст. 266-1 КУпАП, його огляд має проводитися не поліцейським, а посадовою особою уповноваженою на те, начальником органу управління військової служби правопорядку (ВСП) ЗСУ або командиром військової частини, апеляційний суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.

Так, положеннями статті 266-1 КУпАП визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, статтею 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом, поза виконання ними обов`язків військової служби або поза перебування на території військових частин.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Як вбачається з матеріалів провадження. 27 березня 2025 року о 21-30 годині в м. Запоріжжі, по вул. Комунальній, біля буд.14, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ-Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування водій відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушення ПДР України. Про повторність попереджений. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже, вищевказана подія відбулась поза межами військової частини.

Матеріали справи не містять також і відомостей, що ОСОБА_1 на момент зупинки його поліцейськими виконував службове завдання, пов`язане з проходженням військової служби.

Відтак, у даній ситуації положення статті 266-1 КУпАП, не застосовуються.

Крім того, слід зазначити про відповідно до вимог частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Отже, на переконання судді апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».

Твердження апелянта про те, що судом залишено без будь-якої належної уваги клопотання сторони захисту про допит свідка є необґрунтованими, оскільки зміст оскаржуваної постанови свідчить, що наведене клопотання було розглянуто судом та обґрунтовано і вмотивовано відмовлено в його задоволенні.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Стариченка Миколи Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 червня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/3260/25