Справа № 488/4099/25
Провадження № 3/488/965/25
ПОСТАНОВА

14.11.2025 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, -

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 13.09.2025 року о 00 год. 46 хв. в м. Миколаєві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем SKODA Superb державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по пр. Богоявленському в районі будинку № 342 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , відповідно до письмових заперечень, свою провину не визнав, пославшись на те, що на час огляду ознак алкогольного сп`яніння Він не мав, що співробітники поліції не надали йому повної інформації щодо порядку проведення медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння та його наслідків, що надали йому не достовірну інформацію, чим спровокували його на відмову від проходження огляду. Так, інспектор повідомив його, що у разі відмови від проходження огляду, на нього буде складено за це протокол по ст.130 КУПАП, що в суді потім, якщо встановлять, що Він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то його позбавлять прав керування транспортним засобом, якщо ні - повернуть посвідчення водія. З цього Він зрозумів, що йому потрібно відмовитися від проходження огляду, бо в суді не може бути встановлено факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у разі його відмови від проходження огляду. Також інший інспектор додав, що Він все одно «надує», бо за їх статистикою люди з перегаром «надувають», після чого Він відмовився від проходження огляду. Також ОСОБА_1 зазначає, що якщо б йому правильно було роз`яснено порядок проходження огляду, не викривлені наслідки такої відмови та не застосовано до нього провокативні дії, він би пройшов огляд та довів би свою невинність.

Перевіривши наведені ОСОБА_1 доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст.130КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням/.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального», дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 2.5 ПДР України дійсно зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).

З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, а також ч.2 та ч.3 ст.266 КУпАП, особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вище вказаного огляду, та маючи повну інформацію, відповідно, скористатися своїм правом. Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може підтвердити відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).

Аналіз положень ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції, а також диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати про те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у виді відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння виникають після встановлення поліцейським факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції/вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у порядку і способами, що передбачені зазначеними вище нормативними документами, та після відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, що не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності за відсутності обставин, які указують на те, що особа вимушено відмовляється від такого огляду, та відсутні фактори, які спонукають її відмовитись від проходження такого огляду. Лише після висловлення такої відмови, за доведеності інших обставин, які утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Правова конструкція норми ст.130 КУпАП передбачає, що відмова від проходження огляду повинна бути добровільна та особа, повинна розуміти наслідки такої відмови.

Зазначена відмова має бути зафіксована поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису.

Недотримання визначеної законом процедури має наслідком її недійсність, що встановлено ч.5 ст.266 КУпАП.

Із складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 13.09.2025 року о 00 год. 46 хв. в м. Миколаєві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем SKODA Superb державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по пр. Богоявленському в районі будинку № 342, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився на нагрудний відеореєстратор №470372, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поліцейським, згідно вимог ст.266 КУпАП, під час фіксації процедури огляду використовувались спеціальні технічні засоби відеозапису.

З долученого працівниками поліції до матеріалів справи відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля SKODA Superb державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та з`ясування особи ОСОБА_1 , співробітник поліції повідомив його, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд за допомогою Драгеру. На запитання ОСОБА_1 про наслідки відмови від проходження огляду, останньому інспектором повідомлено, що відносно нього буде складено протокол за ст.130 КУПАП по відмові, що в суді потім, якщо встановлять, що Він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то у нього буде вилучено посвідчення водія та його буде позбавлено прав керування транспортним засобом, якщо ні - то йому повернуть посвідчення водія. Надалі, інспектор уточнює у ОСОБА_1 , чи точно Він відмовляється проходити освідування, що може Він і не «надує» той Драгер, на що інший інспектор додає, що за його думкою, оскільки в нього є перегар, то Він ( ОСОБА_1 ) «надує». Що по їх статистиці люди надувають. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

З огляду на наведене, суд вважає, що працівник патрульної поліції фактично вчинив дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду, тобто, до вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зазначивши останньому, що за «їх статистикою люди з перегаром надувають Драгер».

Тобто, такими діями співробітників поліції було фактично нав`язано та змодельовано протизаконну поведінку водія у вигляді відмови пройти огляд, що свідчить про провокацію правопорушення.

Поміж іншого, суд рахує слушними доводи ОСОБА_1 , що співробітники поліції не вірно (спотворено) роз`яснили йому процедуру огляду, та наслідки відмови, пояснивши, що в суді при розгляді справи буде встановлюватися факт його керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, поведінка працівників поліції, які чітко та зрозуміло не роз`яснили ОСОБА_1 його права, процедуру огляду та наслідки відмови від проходження огляду, а навпаки, таким роз`ясненням йому прав створили у нього уявлення, що відмова від огляду не буде мати для нього наслідком застосування суворого стягнення та фактично на думку суду спонукали водія відмовитися від проходження огляду.

Наведене, унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння

Також, суд зважає і на те, що на відеозаписі не зафіксовано ознак алкогольного сп`яніння у водія, його поведінка, мова адекватна, відповідає обстановці.

Згідно з позиціями Європейський суду з прав людини, суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Веселов та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року, рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року, рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії).

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Зазначене вище є істотним порушенням встановленої законом (ч.3 ст.266 КУпАП) процедури огляду водія на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст.266 КУпАП)

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився в установленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння.

Складений за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення та викладені в ньому обставини вчинення адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно ст. 9, 247 КпАП Укр аїни, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З аналізу представлених суду доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 ч.1 КУпАП, дане провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.9 , ст. 130 , п. 1 ст. 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна