ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 рокуСправа № 495/7265/25
Номер провадження 3-в/495/23/2025

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови суду від 02.10.2025 року в частині сплати штрафу в справі про адміністративне правопорушення, за ч. 4 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- Кодекс),

встановила:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.10.2025 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 Кодексу та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі восьмиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн (тринадцять тисяч шістсот грн) з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, та стягнуто на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять грн 60 коп.).

29.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про розстрочку виконання вказаної постанови суду в частині сплати штрафу, щомісячно 4500 грн.

У судове засідання 10.11.2025 ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 298, 299 Кодексу постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами. Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 307 Кодексу штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже нормами Кодексу передбачено лише розгляд питання про відстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, тоді як розстрочка сплати штрафу передбачена законом.

Аналіз наведених правових вказує на те, що розстрочка штрафу це надання судом права на оплату штрафу рівними частинами протягом певного терміну, відстрочка штрафу це надання судом права здійснити оплату штрафу з відстроченням платежу на визначений термін (наприклад на один місяць).

Згідно зі статтею 268 Кодексу одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є забезпечення виконання винесеної постанови, що обумовлює необхідність застосування усіх передбачених КУпАП заходів забезпечення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та застосування накладеного адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 304 Кодексу, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадою особою), який виніс постанову.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 для розстрочки вищезгаданої постанови, на предмет обґрунтованості та відповідності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, враховуючи відсутність жодного доказу на підтвердження заяви, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.283,284,301,304 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановила:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Ф. Волкова