ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 33/818/1818/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.3 ст.184 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Литвиненку Д.А., з участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю її захисника Кубая Ю.М., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2025 близько 17 год. 40 хв. у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив дорожньо-транспортну пригоду у віці 14 років з матеріальними збитками, що є правопорушенням передбаченим статтею 124 КУпАП, чим вчинила правопорушення передбачене частиною третьою статті 184 КУпАП.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №127879 від 16.09.2025; відеозаписом з місця вчинення правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди від 16.09.2025, поясненнями ОСОБА_3 , поясненнями ОСОБА_4 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження по справі за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що звинувачення стосовно особи не є конкретними, тому не зрозуміло, які саме дії ставляться в провину. Суд першої інстанції не намагався з`ясувати психічне ставлення до адміністративного правопорушення. Не було фактично розгляду справи по суті, відразу винесена постанова, через що було порушено право особи на захист.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прибула особа, що притягується до адміністративної відповідальності, та захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Правопорушниця та його захисник підтримували доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлювали незгоду з рішенням суду першої інстанції та просили його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України, обов`язками батьків щодо виховання та розвитку дитини є те, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною третьою статті 184 КУпАП відповідальність батьків передбачена за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Санкція вказаного закону, передбачає накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.09.2025 близько 17 год. 40 хв. у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив дорожньо-транспортну пригоду у віці 14 років з матеріальними збитками, що є правопорушенням передбаченим статтею 124 КУпАП, чим вчинила правопорушення передбачене частиною третьою статті 184 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що формулювання у протоколі про адміністративне правопорушення є не конкретними, внаслідок чого не зрозуміло, які саме дії ставляться в провину правопорушниці, з огляду на наступне.

Як випливає зі змісту ч. 3 ст. 184 КУпАП, обов`язковою передумовою є вчинення неповнолітнім діяння, що містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Тобто, для притягнення батьків до відповідальності за ч. 3ст. 184 КУпАП необхідно, щоб їхня неповнолітня дитина вчинила адміністративне правопорушення, що містить всі ознаки об`єктивної і суб`єктивної сторони, окрім суб`єкта.

Згідно з інформацією, зафіксованою в протоколі про адміністративне правопорушення, син особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинив дорожньо-транспортну пригоду у віці 14 років, що є правопорушенням передбаченим ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Відповідно до п. 17 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (зі змінами та доповненнями), у разі вчинення адміністративного правопорушення неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно одного з батьків неповнолітньої особи або особи, яка їх замінює, відповідно до частини третьої статті 184 КУпАП.

Встановивши, що ОСОБА_5 не досяг 16 років, тому не є суб`єктом вищезазначених правопорушень, протокол був складений стосовно його матері, за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про неточність викладення фабули правопорушення та відсутність в протоколі відомостей в чому саме виявилось порушення зі сторони особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та за що настає відповідальність, враховуючи, що за своїм змістом ст. 184 КУпАП є бланкетною.

Ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП в даному випадку визначені в самій диспозиції статті. Це вчинення неповнолітнім віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення в ньому викладені фактичні обставини, ознаки правопорушення в діях малолітнього сина особи, наведена стаття КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення.

Також, в матеріалах справи міститься Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 22), на якому, ході моніторингу інтернет-мережі, інспектор СЮП ХРУП №3 ГУНП в Харківській області виявив відеопублікацію в одному з Телеграм-каналів, на якій зафіксовано 14-ти річного хлопця, що пересувається за кермом автомобілю та порушує ПДР, подія мала місце по вул. Євгена Котляра у м. Харкові.

Крім того, в матеріалах справи наявні пояснення інших осіб, які у сукупності з іншими матеріалами підтверджують фактичні обставини справи.

Таким чином, дії працівників поліції здійснені у відповідності до положень ст. 12, ч. 3 ст. 184, ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (зі змінами та доповненнями).

Стосовно доводів апелянта про те, що у суді першої інстанції не було фактично розгляду справи по суті, через що було порушено право на захист правопорушниці, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що особа скористалася правовою допомогою адвоката, який в її інтересах має право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, подати заяви та клопотання, оскаржувати судове рішення, а також інші права, передбачені Законами України.

Водночас сама громадянка також має право подати до суду власні письмові пояснення у справі та брати участь в судовому засіданні, і дане право особи буде обов`язково забезпечено судом.

Встановлене законодавством апеляційне оскарження судових рішень є складовою права кожного на судовий захист, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути розцінені як підстава для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушниці склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у

рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП і призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило