КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/7910/24 Суддя І інстанції - Касьян А.В.
Провадження № 33/824/1874/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Харчука О.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, 08.06.2024 о 05:40 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки MERCEDES BENZ С200, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Прирічній, 37 у м. Києві у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено в установленому порядку за згодою водія із застосуванням спеціального технічного засобу DRAGER ALCOTEST 6820 ARHK-0531 та при вимірювальному вмісті парів етанолу в повітрі, що видихається, результат огляду водія ОСОБА_1 склав 1,07 проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Харчук О.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER», на що він будучи абсолютно тверезим погодився, проте після того, як прилад показав позитивний результат, він висловив свою незгоду з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння, про що він зазначив у акті огляду. Крім того, ОСОБА_1 в акті було зазначено, що огляд проводився без участі свідків, відеозапис огляду проводився не на нагрудні камери працівників поліції, а на їх мобільний телефон, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом. Однак, як вказує апелянт, працівники поліції, почувши незгоду ОСОБА_1 з результатами приладу, не забезпечили проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту висловлення незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду та встановленням підстав вважати, що він нібито знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, як вказує апелянт, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, співробітники поліції в присутності останнього порвали акт, де він зазначив, що був не згоден з результатами огляду, після чого склали новий та під дією погроз евакуації автомобіля на штраф майданчик змусили ОСОБА_1 підписати новий акт огляду, де заборонили йому надавати будь-які пояснення. Отже, апелянт стверджує, що огляд ОСОБА_1 був проведений з порушенням ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку 1103, п. 7 Розділу І Інструкції 1452/753, а тому в силу приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП вважається недійним та у свою чергу вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також апелянт зазначає, що судом з власної ініціативи було витребувано відеозаписи, на яких було б відображено порядок проведення огляду на стан сп`яніння відносно ОСОБА_1 та порядок оформлення матеріалів справи. На думку апелянта, суд незаконно вийшов за межі розгляду справи та безпідставно збільшив обсяг доказів вини ОСОБА_1 , що є порушенням права на захист останнього, а тому витребувані відео файли «IMG_5814.MP4» та «IMG_5817.MP4», з невідомого спеціального технічного приладу є очевидно недопустимими доказами.

Крім того, захисник вказує на порушення процедури застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію відеозапису. Так, наявні у матеріалах справи відеозаписи, на яких відображено частковий порядок проведення огляду та оформлення матеріалів, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 , оскільки вказані відеозаписи здійснені не на спеціальний технічний засіб - портативний нагрудний відеореєстратор, а на мобільний телефон співробітника поліції, який не містить жодних атрибутів, зокрема дати та часу проведення відеозйомки, які в свою чергу відображають відеозаписи з портативних нагрудних відеореєстраторів.

При цьому, як зазначає захисник, сторона захисту вказувала, що у співробітників поліції була можливість використати при проведенні огляду саме спеціальні технічні записи, які мають функцію відеозапису - портативний нагрудний відеореєстратор, оскільки як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 19.06.2024 №1098-аз/41/11/02-2024 співробітники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заступаючи на нічну зміну, отримали портативні відеореєстратори 473630 та 470889.

Таким чином, апелянт стверджує, що вищевикладені обставини вказують на неналежність та недопустимість наявних в матеріалах справи відеозаписів з мобільного телефону співробітників поліції, а також недійсність огляду в силу приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП, що у свою чергу безпосередньо вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім іншого апелянт вказує, що в порушення вимог Інструкції №1452/735 співробітники поліції не ознайомлювали ОСОБА_1 зі змістом направлення на огляд в закладі охорони здоров`я та не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння згідно направлення.

Також апелянт наголошує, що рапорт інспектора патрульної поліції не може бути визнаний судом, як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, який до того ж відповідно до п.2.2.9 Інструкції з діловодства в системі МВС України від 23.08.2012 №747 належить до внутрішніх документів МВС України.

Поряд з іншим апелянт звертає увагу, що суд, хоч і допитав працівників поліції, які оформлювали матеріали, втім не надав їм належної правової оцінки, які зокрема є суперечливими та не узгоджуються між собою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника Харчука О.П., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши відеозапис події, вислухавши пояснення працівників поліції ОСОБА_3. та ОСОБА_2., обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.9 (а) ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №854069 від 08.06.2024, згідно якого 08.06.2024 о 05:40 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки MERCEDES BENZ С200, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Прирічній, 37 у м. Києві у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено в установленому порядку за згодою водія із застосуванням спеціального технічного засобу DRAGER ALCOTEST 6820 ARHK-0531 та при вимірювальному вмісті парів етанолу в повітрі, що видихається, результат огляду водія ОСОБА_1 склав 1,07 проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала, і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються чек-листом приладу «Drager alcotest 6820», результат позитивний - 1.07 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зафіксовано результат тестування і наявність стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.06.2024; відеозаписом з нагрудної камери поліцейських; рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 4 полку 1 УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенанта ОСОБА_3 від 12.06.2024; відеозаписом події.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду пояснив, що його зупинили працівники поліції та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Він був повністю тверезий і тому погодився пройти огляд. Після проходження огляду на тестері «Драгер», результат виявився позитивний. Він був не згодний з результатом, про що зазначив в акті, який був розірваний працівником поліції та переписаний на інший бланк, який він підписав під тиском та погрозами працівників поліції. Вказує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився без свідків. Проходити огляд в медичному закладі йому не пропонували. Відеозйомка велася на мобільний телефон працівника поліції.

На свій телефон він фіксацію не здійснював, не знав які можуть бути наслідки цього. Не зафіксував те, що працівник поліції порвав акт, бо розгубився. Камери у працівників поліції були, але вони у них розрядилися і тому, як вони пояснювали, вони знімали на мобільний телефон. Мундштук був запакований, документи на прилад «Драгер» йому показували.

Поліцейський взводу 2 роти 2 батальйону 4 полку 1 УПП у м. Києві ДПП (на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення) ОСОБА_2 пояснив, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився, результат огляду був позитивний. Відеозйомка огляду ОСОБА_1 проводилась на власний телефон, оскільки бодікамери під ранок вже сіли, і закінчувалась їх зміна, а тому підвезти інші не було можливості. При цьому, свідки не залучались, оскільки велась фіксація, а окрім того, люди в той час, в тому місці були відсутні. Незгоди з результатами огляду ОСОБА_1 не висловлював, висловлював лише незгоду з фіксуванням події на мобільний телефон, про що вказав у поясненні в протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 висловив свою незгоду в акті огляду на стан сп`яніння. Втім перед заповненням акту йому було повідомлено, що якщо він хоче надати пояснення, то може це зробити на окремому аркуші або в протоколі. У результаті він не почув, написав про незгоду з тим, що немає свідків і що проводиться фіксація на мобільний телефон в акті огляду, в результаті, акт був зіпсований і тому переписувався. Пройти огляд на стан сп`яніння в лікарні вони ОСОБА_1 пропонували неодноразово роз`яснюючи порядок проходження огляду. Вважає, що за вказаних обставин на ОСОБА_1 правильно складений протокол за порушення саме п. 2.9 а ПДР. Вказав, що рівень заряду бодікамер можна перевірити через офіційний запит до ГУ. У них немає такої технічної можливості.

Вказує, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений належно, відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, були складені всі необхідні документи.

Зазначив, що перед зупинкою автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , вони дійсно складали щодо нього протокол за ст. 178 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 почав втручатися в складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо іншої особи. Разом з тим, будь - яких погроз ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції не було. ОСОБА_1 дійсно було повідомлено, що його буде відсторонено від керування транспортним засобом та автомобіль або залишиться на місці, або його хтось забере під розписку, або буде евакуйований, проте, це не було погрозою.

Інспектор взводу 2 роти 2 батальйону 4 полку 1 УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенант ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 напередодні події під`їхав до товариша на допомогу, оскільки відносено останнього складали матеріали про адміністративне правопорушення. Після складання цих матеріалів, після п`ятої години ранку ОСОБА_1 сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння та поїхав, його було зупинено та складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Фіксація події велася на мобільний телефон, оскільки їхні відеореєстратори під ранок посідали. Фізичної можливості привезти відеореєтратори не було, бо проводилась перезмінка. Вони набрали командира, у нього також була розряджена камера, в інших поліцейських камери не знайшли, і тому було прийнято рішення фіксувати подію на мобільний телефон з дозволу командира. Оскільки велась фіксація на мобільний телефон, то не було необхідності в залученні свідків, а окрім того, на той момент не було можливості залучити свідків, оскільки через ранній час нікого біля місця події вони не бачили. Коли з`явились люди, то доцільності в їх залученні вже не було. Вказав, що саме він оформлював протокол про адміністративне правопорушення, а ОСОБА_2 складав інші документи, які складаються при оформленні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте які конкретно вже не пам`ятає. Вказав, що не пам`ятає, чи повторно складались якійсь документи чи ні, та чи був такий момент, щоб колегою рвався акт огляду. На скільки він пам`ятає такого не було. Підписувались усі документи на місці зупинки. ОСОБА_1 під відеозапис було ознайомлено з усіма документами. Якби ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду, вони б доставили його на огляд до «Соціотерапії», адже вони не перший рік працюють і розуміють, що це є обов`язковим, а оскільки ОСОБА_1 на місці пройшов огляд та незгоди з приводу результатів огляду не висловлював, то підстав доставляти ОСОБА_1 до лікаря нарколога не було. Він не пам`ятає, чи ОСОБА_1 писав в акті про незгоду з будь чим. Вважає, що якби ОСОБА_1 зазначив в першому акті, що не згоден саме з результатами огляду, то зазначив би про це і при написанні пояснень у протоколі, чого не зробив. Не впевнений, що ОСОБА_1 і в першому акті написав про незгоду саме з результатами огляду. При складанні акту він міг сидіти в автомобілі і складати протокол, і цим обставинам не придавати значення. Чи були якійсь конфлікти під час складання протоколу відносно товариша ОСОБА_1 , інспектор поліції не зміг пригадати, і вказав, що особисто він ні з ким не конфліктував. Він не пам`ятає, чи застосувались при складанні протоколу щодо товариша ОСОБА_1 спецзасоби та чи когось затримували. Про необхідність переписання протоколу його колега ОСОБА_2 його не просив, протокол не переписувався. Протокол може переписуватися у разі, коли зіпсований бланк, але тільки після написання рапорту для скасування попереднього бланку, адже, це грубе порушення, і такого факту не було. Не може сказати чи є грубим порушенням переписання акту огляду. Вказав, що якщо акт переписувався, то ОСОБА_1 з ним ознайомлювався, і він був такий самий, як перший. Окрім того, працівник поліції вказав, що, якщо є незгода з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, то обов`язково пропонується проходження огляду в медичному закладі, і якщо особа відмовляється від проходження огляду в медичному закладі, то в такому випадку складається протокол за порушення п. 2.5 ПДР. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_2 говорив про те, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол за п. 2.5 ПДР. Окрім того, працівник поліції повідомив, що про можливість використання власних технічних засобів вказано в ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію». Про неможливість фіксування події на боді камери вони повідомили командира, він вказав, що боді камер немає та з його дозволу було застосовано для відеозйомки мобільний телефон. Якщо камери сідають посередині зміни, вони замінюються командирами роти, а так як боді камери вже сіли в кінці зміни, доцільності такої заміни вже не було.

Пояснив, що Акт не є бланком суворої звітності, і тому якщо потрібно його було переписати, можливо ОСОБА_2 і переписував, але щось нове він туди точно не дописував.

З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», результат якого був позитивний - 1,07 проміле. Після чого поліцейський запитав у ОСОБА_1 , чи згоден він з результатами огляду, і повідомив, що в разі незгоди потрібно буде проїхати до лікаря нарколога. Одночасно, працівник поліції повідомив, що в разі відмови проїхати до лікаря нарколога, на ОСОБА_1 буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. На таке запитання та роз`яснення поліцейського ОСОБА_1 ніякої відповіді не надав. При цьому, чек Драгера з результатом 1,07 проміле ОСОБА_1 підписав без висловлення будь - яких заперечень.

В подальшому з відеозапису вбачається, що працівник поліції повторно запропонував ОСОБА_1 поїхати до лікаря нарколога і ще раз роз`яснив йому порядок проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 вкотре незгоди з результатами огляду не висловив. Тому, поліцейським було продовжено складання матеріалів та надано ОСОБА_1 для підпису акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та повідомлено останнього про те, що в ньому потрібно поставити лише свій підпис та зазначити ПІП. Втім після того, як ОСОБА_1 зіпсував цей бланк, зазначивши, окрім ПІП та підпису ще й свої пояснення, працівник поліції забрав цей акт та виписав новий акт огляду, який, згідно посилань на відео працівника поліції, був ідентичним першому, та вкотре роз`яснив останньому, що цей бланк просто підписується та ставиться ПІП, а будь - які заперечення ОСОБА_1 має можливість викласти як на окремому аркуші А4, так і в протоколі. Після цього ОСОБА_1 підписав акт, а вже в подальшому при ознайомленні зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення вказав свої заперечення.

Проаналізувавши вищенаведені докази в їх сукупності, доходжу висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що ОСОБА_1 після того, як прилад «Драгер» показав позитивний результат, висловив свою незгоду з результатами проведеного огляду, є необґрунтованими та спростовуються наявним у справі відеозаписом, який є об`єктивним доказом у справі не залежить від субєктивного сприйняття, з якого вбачається, що на запитання поліцейського, чи погоджується ОСОБА_1 з результатами огляду, останній нічого не відповів. При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення по суті порушення ОСОБА_1 лише зазначив свої заперечення з приводу того, що перевірку на стан алкогольного сп`яніння проходив без свідків та відеозйомка велась на мобільний телефон працівника поліції. При цьому, незгоди з результатами огляду ОСОБА_1 у протоколі не висловлював.

Більш того, з показань працівника поліції ОСОБА_2 вбачається, що у тому бланку акта огляду, який ОСОБА_1 був зіпсований, ОСОБА_1 також не висловлював незгоди з результатами огляду, а виключно вказав свої заперечення з приводу відсутності належної фіксації всіх подій на нагрудну камеру працівника поліції та відсутність свідків, що повністю узгоджується і зі змістом заперечень ОСОБА_1 , зафіксованими у протоколі про адміністративне правопорушення.

Сам факт переписання працівником поліції ОСОБА_2. в присутності ОСОБА_1 бланку акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, з роз`ясненням ОСОБА_1 підстав його переписання, з наданням можливості ОСОБА_1 висловити ті ж свої заперечення, які він писав в акті огляду, в іншому процесуальному документі, не свідчить про порушення вимог закону з боку працівника поліції.

А той факт, що один з працівників поліції підтвердив переписання акту огляду, а інший вказав, що чітко не пам`ятає такого, ніяким чином не може свідчити про розбіжність в показаннях працівників поліції, на що вказував в апеляційній скарзі захисник.

Щодо тверджень апелянта, що працівники поліції, почувши незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду, не забезпечили проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, то слід зазначити, що з відеозапису вбачається, що такої незгоди ОСОБА_1 не висловлював взагалі, а більш того, після неодноразового роз`яснення поліцейським порядку проходження огляду на стан сп`яніння, зокрема, того, що в разі незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного на місці зупинки він має право пройти огляду в медичному закладі, а в разі відмови буде складено протокол за відмову від проходження огляду, ОСОБА_1 не надав однозначної відповіді, а тільки сказав: «Я ж пройшов огляд». Тому, у працівників поліції не виникло обов`язку щодо доставки ОСОБА_1 до медичного закладу.

З доводами апеляційної скарги захисника про те, що оскільки відеозаписи здійснені не на спеціальний технічний засіб - портативний нагрудний відеореєстратор, а на мобільний телефон співробітника поліції, то вони не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, апеляційний суд не може погодитись, враховуючи наступне.

Відповідно до відомостей, що містяться в рапорті інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 4 полку 1 УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенанта ОСОБА_3, та пояснень обох працівників поліції під час апеляційного розгляду, у них під кінець зміни нагрудні відеореєстратори не працювали у зв`язку з відсутністю заряду, а тому, враховуючи об`єктивну неможливість замінити дані пристрої, поліцейськими було прийнято рішення про фіксування події за допомогою власного мобільного пристрою.

Наявні відеозаписи, як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

За таких обставин, відсутність об`єктивної можливості зафіксувати подію за допомогою технічного пристрою, що визначено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026, не свідчить про те, що патрульні поліцейські повинні були проігнорувати подію та не вчиняти дій щодо її фіксації.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, тобто вказана норма не конкретизує, які саме технічні засобу відеозапису мають бути застосовані.

При цьому, відсутність на відеозаписі дати та часу проведення відеозйомки не є підставою для визнання такого доказу неналежним, оскільки ні ОСОБА_1 , ні працівники поліції під час апеляційного розгляду не заперечували, що цей відеозапис проводився саме в час та місці, вказаними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також є неспроможними, на думку апеляційного суду і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом з власної ініціативи було витребувано відеозаписи події, чим збільшено обсяг доказів вини ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що при направленні справи до суду до протоколу були долучені відеозаписи з мобільного пристрою, проте, суд першої інстанції був позбавлений технічної можливості відтворити безпосередньо електронні докази, що містилися на чотирьох DVD-R-дисках під назвою «ААД-№854069-1», «ААД-№854069-2», «ААД-№854069-3», «ААД-№854069-4», а тому судом для виконання завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, було прийнято рішення про витребування безпосередньо з Управління патрульної поліції в м. Києві копій наявних у розпорядженні відеозаписів фіксації події та складання протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААД №854069, збережених у форматі «МР4».

Проте, такі дії суду не можна розцінювати як збирання доказів чи збільшення їх обсягу, оскільки про наявність цих доказів було зазначено ще при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, і ці відеозаписи були зазначені як додатки до протоколу.

Долучені до матеріалів провадження оптичні диски з відеозаписами (відеофайлами) є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що було зафіксовано на особистий мобільний телефон патрульного поліцейського в електронному вигляді у виді файлу, що свідчить про те, що записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа, а відповідно є належним та допустимим доказом.

З приводу доводів апеляційної скарги про недотримання працівниками поліції порядку проходження огляду на стан сп`яніння, а саме, проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 у відсутність свідків, то слід зазначити, що і такі доводи є необґрунтованими, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 4 розділу Х Інструкції №1395 огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. У даному випадку подія фіксувалась на технічні засоби відеозапису, а тому присутність свідків не була обов`язковою.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівники поліції не ознайомлювали ОСОБА_1 зі змістом направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я, то апеляційний суд враховує таке.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Однак, указаною Інструкцією не передбачено обов`язкового вручення водію направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я чи ознайомлення особи з таким направленням.

Отже, доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи сукупність доказів у справі, приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч твердженням апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Таких доводів, які б спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Харчука О.П. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал