КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Верпети В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 24 березня 2025 року о 01 год. 00 хв., поблизу будинку № 1 по вулиці Академіка Лебедєва в місті Києві, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, а саме - керував вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Огляд на стан сп`яніння за згодою водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням приладу "Drager Alcotest 6820" №ARJL-0265, і згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу та роздруківки самого приладу - вміст алкоголю становив 0,49 ‰.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Апелянт зазначає про відсутність законних і допустимих доказів, які б доводили його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин адміністративного правопорушення, спрощено та неповно підійшов до оцінки наявних доказів.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що функції водія та керування автомобілем о 01 год. 00 хв. 24 березня 2025 року, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, він не виконував, його автомобіль ніхто не зупиняв, сам автомобіль був припаркований, доказів порушення працівники поліції йому не пред`являли, прав як правопорушника йому не роз`яснювалися, тому ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою адвоката, робити заяви, заявляти клопотання, тощо. На вказані порушення з боку працівників поліції суд першої інстанції не звернув увагу.

Суд першої інстанції не врахував диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якої основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. ОСОБА_1 вказує, що перебування в салоні автомобіля, який знаходиться в нерухомому стані, не свідчить про виконання ним функцій водія.

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_1 , та у постанові вказав, що на відеозаписі він не заперечував факт керування. Дане твердження на думку апелянта спростовується відеозаписом з бодікамери №230641, де на часовому відрізку 01:04:45 він категорично сказав «за рульом їхала моя кума». Цей факт підтвердила свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні, яке відбулося 22 вересня 2025 року, вказавши, що дійсно за кермом була вона.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №279984 від 24.03.2025 року не може бути визнаний беззаперечним доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", викладене в ньому це лише версія працівника поліції, який його склав.

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників судового провадження, зокрема сторони захисту яка підтримала апеляційні вимоги, їх пояснення та відповіді на запитання суду, частково дослідивши письмові матеріали справи та відеозапис який стосувався обставин вчинення адміністративного правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Насамперед суд апеляційної інстанції зауважує, що на виконання низки рішень Європейського суду з прав людини, таких як: «Гайдашевський проти України» від 06 лютого 2025 року», «Карєлін проти росії» від 20 вересня 2016 року, «Бантиш та інші проти України» від 06 жовтня 2022 року, «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 та інших, в яких зазначено, що незалучення до судового розгляду справи про адміністративне правопорушення прокурора та працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом апеляційної інстанції, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, виконання вимог Рішень ЄСПЛ та уникнення порушення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було вжито вичерпних заходів для забезпечення явки прокурора в судове засідання, шляхом направлення мотивованих, з посиланням на джерела права, листів на їх офіційну електронну адресу (а.с. 72 - 75).

Однак, до суду апеляційної інстанції прокурор не з`явився.

До Київського апеляційного суду у даній справі надійшов лист Київської міської прокуратури за вх. № 137851 від 29.10.2025 року (а.с. 88-89), в якому прокуратура з врахуванням ст. 250 КУпАП, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року (справа № 208/712/19), яка надійшла із роз`ясненнями Офісу Генерального прокурора № 22/2-143вих.-23-251окв від 23.10.2023, а також позиції ЄСПЛ у справі «FIGURKAv Ukraine» (справа № 28232/22 від 16.11.2023) зазначила, що участь прокурора у розгляді судом справ за ч.1 ст. 130 КУпАП законом не передбачена та буде виходити за межі повноважень, наданих законодавцем органам прокуратури.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції спростовує довід прокурора про відсутність повноважень на участь в судовому засіданні прокурора в справах даної категорії відповідно до вищевказаних рішень ЄСПЛ виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 250 КУпАП , прокурор, заступник прокурора здійснюючи нагляд за додержанням та правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративні правопорушення має право: …, брати участь у розгляді справи, що цілком кореспондується с правовою позицією, викладеною в Рішенні ЄСПЛ від 20.09.2016 «Карелін проти росії», де про це чітко зазначається . Таким чином, маючи повноваження приймати участь в судових засіданнях, а також обов`язок, який покладається вищезазначеною низкою Рішень ЄСПЛ, прокурор в судове засідання не з`явився .

Водночас, у суду апеляційної інстанції відсутні будь-які процесуальні можливості щодо заходів впливу у разі неявки прокурора в справах про адміністративні правопорушення і таким чином, приймаючи до уваги всі вжиті законні заходи щодо виклику прокурор, а також той факт, що суд апеляційної інстанції не збирав нових доказів, а розглядав апеляційну справу на підставі наявних матеріалів, не можна стверджувати, що під час апеляційного перегляду, суд перебирав на себе не притаманні функції, а саме сторони обвинувачення.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо допустимих, належних доказів, які свідчать про обґрунтованість висновків судді першої інстанції, як щодо фактичних обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і доведеності вини ОСОБА_1 у його вчиненні, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 279984 від 24 березня 2025 року (а.с. 2), підтверджуються також наявними у справі та дослідженими під час її розгляду в суді доказами, а саме: роздруківкою з приладу "Drager Alcotest 6820" №ARJL-0265 (а.с. 4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5) та відеозаписом з боді-камери 230641, 470623 (а.с. 9) та іншими матеріалами у їх сукупності.

Погоджуюсь із зазначеними висновками судді, суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Між тим, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено в ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як це прямо передбачено ч. 2 ст. 266 КУпАП, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Згідно з вимогами п. 2 розділу І та п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 № 1452/735), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. За наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Крім того, як передбачено пунктами 7, 10 розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2 Інструкції). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Враховуючи вимоги вищенаведених нормативних актів, а також обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які були встановлені на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також щодо винесення оскаржуваної постанови з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Також, суд вважає доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом необґрунтованими та спрямованими на ухилення від притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції було передосліджено долучений до матеріалів справи з нагрудних камер поліцейських відеозапис, з якого встановлено, що: - ОСОБА_1 сидить за кермом автомобіля, двигун працює, в ході спілкування з поліцейським останній не заперечував факт керування транспортним засобом, після чого працівник поліції роз`яснив йому обов`язок щодо проходження огляду водія на стан сп`яніння, так як почув запах алкоголю з порожнини рота. Тоді, після вимоги працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 постійно наголошував на тому, щоб все це вирішилось іншим чином та зазначив, що вживав пиво та знає, що прилад Драгер покаже стан сп`яніння. Разом з тим також вбачається, що пройшовши вказаний огляд, при цьому не оспорюючи факт керування, ОСОБА_1 просив не виписувати протокол.

Отже, враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги в цій частині неспроможними та такими, що не спростовують законності прийнятого судом рішення.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що йому як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності не були роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі право на захист не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не спростовують факт керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння і не переважають скоєне ним адміністративне правопорушення.

Відтак, інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 2 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищевикладене, постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПта накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 752/8710/25

Апеляційне провадження № 33/824/5223/2025

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Первушина О.С.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.