П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2025 Справа №607/20038/25 Провадження №3/607/7399/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович розглянув матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

У С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463838 від 24 вересня 2025 року вказано, що 22 вересня 2025 року 18:40 год. на автодорозі М 30 156 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом (далі ТЗ) «Mercedes Benz» НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував її зміну, при перелаштуванні з крайньої правої смуги у крайню ліву смугу для руху, не надав перевагу в русі ТЗ Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку та допустив зіткнення з ним; під час дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.2.3.б. ПДР порушення стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, стеження за вантажем, технічним станом; п.10.3. ПДР інші порушення ПДР, порушення правил перелаштування, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463844 від 24 вересня 2025 року водій ОСОБА_1 22 вересня 2025 року 18:40 год., на автодорозі М 30 156 км, керуючи ТЗ «Mercedes Benz» ЕQЕ 500, будучи причетним до ДТП місце пригоди залишив, чим порушив п.2.10.а. ПДР залишення водіями ТЗ, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, за що передбачена відповідальність за статтею 122-4 КУпАП (а.с. 2).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. надіслав на адресу суду заяву, у якій вказав, що ОСОБА_1 визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, щиро розкаюється та просить застосувати стягнення у виді штрафу в межах, визначених КУпАП. Крім того, суду було надано характеристику ОСОБА_1 , відповідно до якої за місцем роботи в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» він характеризується позитивно.

Взявши до уваги заяву захисника ОСОБА_1 адвокат Черніцького І.Р. суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, крім визнання ним власної вини, доведена наступними матеріалами справи, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463838 від 24 вересня 2025 року (а.с. 1);

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463844 від 24 вересня 2025 року (а.с. 2);

відеоматеріалами (а.с. 3);

схемою місця ДТП, яка сталася 22 вересня 2025 року о 18 год. 40 хв. на автодорозі

М 30 156 км + 800 м (а.с. 4);

письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 22 вересня 2025 року (а.с. 5);

письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 22 вересня 2025 року (а.с. 6);

рапортом інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Д. Пелича від 22 вересня 2025 року (а.с. 7);

протоколом огляду ТЗ від 24 вересня 2025 року (а.с. 8);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24 вересня 2025 року (а.с. 9);

довідкою УПП в Тернопільській області ДПП від 25 вересня 2025 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а.с. 11).

Частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до пункту 2.3.б. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У пункті 10.3 ПДР України вказано, що у разі перелаштування водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перелаштуватися.

Згідно з пунктом 2.10.а. ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтею 124 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозиція цієї норми передбачає відповідальність за вчинення дій на порушення існуючих ПДР України, які мали наслідком пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Тобто власне порушення ПДР України, що не мало наслідком заподіяння такої шкоди, не утворюватиме склад адміністративного проступку, передбаченого статтею 124 КУпАП.

За залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні передбачено відповідальність, яка настає за статтею 122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 визнав вину, надані пояснення узгоджуються з матеріалами справи та є, на думку суду, достовірними й сумісні з проаналізованими у судовому засіданні доказами. Відтак, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних проступків, відповідальність за які встановлена статтями 122-4, 124 КУпАП.

Отже, суд констатує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 КУпАП, тобто порушення водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, та статтею 122-4 КУпАП, а саме залишення водієм на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої він причетний.

Згідно з приписами статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Обираючи вид та розмір адміністративного стягнення, суд відповідно до статей 33, 34, 35 КУпАП приймає до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Так, ОСОБА_1 відповідно до матеріалів справи, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за цими статтями, щиро розкаявся, обставини, що обтяжують відповідальність, відсутні.

Тож суд вважає, що за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на особу слід накласти стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП на ОСОБА_1 слід накласти стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Беручи до уваги приписи статті 36 КУпАП йому слід визначити остаточне стягнення в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення, тобто стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті особою, на яку накладено стягнення, а тому, відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 величини прожиткового мінімуму, що становить 605,60 гривень.

Керуючись статтями 7, 9, 33, 34, 35, 36, 40-1, 122-4, 124, 245, 251, 280, 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.

2. Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

3. Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

4. У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

5. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

6. Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

7. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

8. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

9. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

10. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. І. Якімець