Справа № 450/3320/25 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 33/811/1660/25 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Мамчура І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мамчура Ігоря Кириловича на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605, 60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 02.06.2025 року о 20 год. 40 хв. в с. Виннички, на вул. Центральній, 1, керував автомобілем марки DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, здійснив з`їзд з місця події, не повідомивши та не дочекавшись працівників поліції. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Мамчур І.К. подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанову суду є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що після ДТП ОСОБА_1 не з`їхав з місця ДТП, а зупинився, надав першу медичну допомогу ОСОБА_2 , повідомив рідних, які транспортували своїм автомобілем постраждалу в лікарню.

Вказує, що суд безпідставно поклав в основу оскаржуваного рішення заяву ОСОБА_3 від 06.08.2025 року і не порахував за необхідне викликати останню в судове засідання, так як викладене не відповідає об`єктивним обставинам, так як ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 першу медичну допомогу, після чого переніс дівчинку на лавку, щоб не була на проїзній частині дороги, а не залишив в небезпеці на дорозі і не залишив місця ДТП.

Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 виконав вимоги п. 2.10А ПДР.

Крім того, коли ОСОБА_1 поїхав з місця події, то фактично місця ДТП вже не існувало, так як рідні забрали в лікарею постраждалу і велосипед.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мамчура І.К., на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , 02.06.2025 року о 20 год. 40 хв. в с. Виннички, на вул. Центральній, 1, керував автомобілем марки DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, здійснив з`їзд з місця події, не повідомивши та не дочекавшись працівників поліції. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України.

Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до загальних положень ПДР, п.1.3 вказує, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, яке передбачає відповідальність за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Це правопорушення, об`єктом якого є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, виражається в умисному або необережному залишенні місця ДТП особою, яка причетна до цієї пригоди, без дозволу уповноважених на те осіб або без надання необхідної допомоги потерпілим.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 918450 від 25.07.2025 року; висновком № 001075 від 03.06.2025 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; матеріалами кримінального провадження № 0000446 від 03.06.2025 року за фактом ДТП, яка відбулась 03.06.2025 року: вул. Центральна, 1 в с. Виннички, Львівського району Львівської області: постановою про закриття кримінального провадження від 30.06.2025 року; витягом з ЄРДР № 0000446 від 02.06.2025 року; реєстрацією ЄО № 7823 від 02.06.2025 року; протоколом огляду ДТП від 02.06.2025 року; схемою місця ДТП від 02.06.2025 року; фототаблицею до протоколу огляду місця пригоди від 02.06.2025 року по вул. Центральна, 1, в с. Виннички Львівського району Львівської області; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_3 від 20.06.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_1 від 25.06.2025 року; висновком експерта № 142/2025 від 25.06.2025 року; висновком експерта № СЕ-19/114-25/13234-ІТ від 23.06.2025 року; висновком експерта № СЕ-19/114-25/13233-ІТ від 23.06.2025 року; висновком експерта № СЕ-19/114-25/13262-ІТ від 24.06.2025 року; висновком експерта № СЕ-19/114-25/13735-ІТ від 25.06.2025 року.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду справи, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та обґрунтовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Доводи апелянта, що коли ОСОБА_1 поїхав з місця події, то фактично місця ДТП вже не існувало, так як рідні забрали в лікарню постраждалу і велосипед, апеляційний суд відхиляє, оскільки сам по собі факт того, що рідні потерпілої ОСОБА_2 самостійно відвезли останню до лікарні не є підставою для невиконання водієм, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду, вимог правил дорожнього руху, зокрема п. 2.10 ПДР.

Невизнання ОСОБА_1 , своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КупАП, оскільки зазначені обставини викладені в апеляційній скарзі не спростовують факт залишенні місця події та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Доводи апелянта про те, що відсутня наявність вини ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, є необґрунтованими.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мамчура Ігоря Кириловича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк