Справа № 945/1973/24
Провадження № 33/812/496/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Шаманської Н.О.

за участю секретаря Богуславської О.М.

захисника Ткач В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_1 , подане його захисником Мотальовою-Кравець Валерією Юріївною, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень в дохід держави, а також позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 818057 від 07 серпня 2024 р., водій ОСОБА_1 07 серпня 2024 р. о 18 год. 30 хв. на автодорозі Т 1506 1 км. біля с. Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області керував транспортним засобом NISSAN NAVARA, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager ARNE 0019, тест 288 показав результат 2,07 проміле, у присутності 2 свідків та під відеозапис камери поліцейського /24. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у медичному закладі. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9-а Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі КУпАП).

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2024 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, захисник ОСОБА_1 Мотальова-Кравець В.Ю. 03 жовтня 2025 року подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції. Крім того, просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження.

01 листопада 2025 року ОСОБА_2 повторно подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2024 року разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначала підстави, аналогічні попередньому клопотанню. А саме: що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 та копія постанови в строк, передбачений ст. 285 КУпАП, йому не була вручена. ОСОБА_1 у зв`язку із несенням воєнної служби перебував в місті всього декілька днів, тому на суд з`явитися вже не міг, виконуючи свої посадові зобов`язання не мав можливості виїхати з території бойових дій, а тому мав обмеження доступу до правової допомоги.

Постанову судом було направлено 08 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку, а отримання датується 22 травня 2025 року. Однак, на той час ОСОБА_1 вже не проживав за місцем реєстрації та постанову суду особисто не отримував. ОСОБА_1 стверджує, що гадки не мав про лист на пошті та під особистий підпис оскаржувана постанова йому не була вручена.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 Ткач В.О., апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови судді місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників справ про адміністративні правопорушення виступає передбачений у частині 2 статті 294 КУпАП порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно положень частини 2 статті 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення, передбачене частиною 2 статті 294 КУпАП, надає потенційному апелянту достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади, період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

За положеннями ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду справ про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а підстави його поновлення у разі пропуску пов`язані з доведенням цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно нею протоколу про адміністративне правопорушення, розгляду справи в суді та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів або наявність інших об`єктивних причин, що стали перешкодою для вчасного подання апеляційної скарги.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в справах про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП строк, передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом 07 жовтня 2024 року.

ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву від 25 вересня 2024 року, в якій просив розглядати справу про адміністративне правопорушення № 945/1973/24 без його участі, а також зазначив про згоду із протоколом та визнав вину. Тобто ОСОБА_1 був обізнаний щодо судового провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова судді першої інстанції відносно ОСОБА_1 була винесена судом 07 жовтня 2024 р. у його відсутність. Вказану постанову судом було йому направлено 08 жовтня 2024 р. засобами поштового зв`язку (а.с.41). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Ф.119 (а.с. 63) ОСОБА_1 отримав копію постанови судді від 07 жовтня 2024 року - 22 травня 2025 року.

З огляду на положення статті 294 КУпАП щодо строку оскарження постанови судді місцевого суду останнім днем на подання апеляційної скарги було 16 жовтня 2024 року.

Проте, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції була подана 01 листопада 2025 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься постанова головного державного виконавця Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06 лютого 2025 року про закінчення виконавчого провадження № 77050817 щодо стягнення з ОСОБА_1 17000 грн. штрафу у зв`язку з повним виконанням постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2024 року, згідно з якою сума штрафу сплачена боржником добровільно до відкриття виконавчого провадження в повному обсязі згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 02 грудня 2024 року (а.с. 47).

Наведені фактичні обставини справи та наявні у ній докази спростовують твердження заявника про невручення ОСОБА_1 копії постанови судді у справі.

Таким чином ОСОБА_1 був обізнаний про те, що у провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває судове провадження щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, отримав копію постанови судді першої інстанції поштою 22 травня 2025 року, виконав постанову в частині стягнення штрафу добровільно у грудні 2024 року, але подав дану апеляційну скаргу лише 01 листопада 2025 року. Будь-яких обставин, які апеляційний суд може розцінити як об`єктивні та непереборні, і які б перешкоджали поданню апеляційної скарги в найкоротший строк після ухвалення судом та, принаймні, отримання її копії у клопотанні не зазначено, доказів таких обставин не надано, тобто ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження на тривалий строк без поважних причин.

Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатні дані про обізнаність ОСОБА_1 про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення слід дійти висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах, встановленого ст. 294 КУпАП 10-денного строку, з дня винесення постанови суду.

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження постанови суду не підлягає поновленню.

З урахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О.Шаманська