Справа № 487/6515/25
Провадження № 3/487/1434/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Сухаревич З.М.,

за участю секретаря Сердюк В.М.,

прокурора - Брагар Д.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Очколяса Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг, Миколаївської області, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є членом об`єднаної комісії при Заводському та ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальником Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 складено протокол № 483 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідно до якого, останній обвинувачується у тому, що будучи членом об`єднаної військово-лікарської комісії при Заводському та ІНФОРМАЦІЯ_2 та будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі-Закон) порушив вимоги ч. 1 ст. 45 Закону, а саме щодо несвоєчасного подання без поважних на те причин, декларації типу «щорічна» за 2023 рік, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В ході збору доказів встановлено, що відповідно до наказу №152 від 28.12.2023 на базі комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» утворено об`єднану військово-лікарську експертну комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до складу якої увійшов лікар-психіатр ОСОБА_1 .

Таким чином, будучи членом об`єднаної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, і на нього поширюється юридична відповідальність за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до роз`яснення НАЗК «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) - декларантами є всі особи, які входять (призначені/відряджені) до складу відповідних комісій згідно з організаційно-розпорядчими документами, незалежно від фактичного виконання функцій голови/члена/секретаря комісії, а також від строку перебування в складі відповідної комісії (у тому числі які залучені до роботи на правах членів).

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 будучи членом об`єднаної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний подати «щорічну» декларацію за 2023 рік у термін до 31.03.2024 року (включно).

Оглядом публічної сторінки Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, типу «щорічна» за 2023 рік подав лише 25.04.2024, чим допустив порушення встановленого строку подання електронної декларації, що підтверджується витягом з веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій.

Відповідно до послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» які вчинив ОСОБА_1 вбачається, що останній вхід до системи здійснив лише 25.04.2024 о 15 год. 24 хв., переглянув методичні настанови щодо заповнення декларації, заповнив всі необхідні розділи декларації та цього ж дня о 22 год. 14 хв. успішно подав «щорічну» декларацію за 2023 рік.

З урахуванням викладеного вбачається, що ОСОБА_1 до 25.04.2024 не вживав жодних заходів для подання «щорічної» декларації за 2023 рік у визначений Законом термін.

Відповідно постанови великої палати Верховного суду від 24.01.2021 у справі № 800/30/17(990/1/1328/18) суд встановив, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строків.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до абз. 9 підп. 1 п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 № 223-943/ 0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

На підставі викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 року за № 223-943/0/4-17 позиції слід зазначити, що невжиття заходів суб`єктом декларування щодо своєчасності отримання електронного ключа, відомостей про склад сім`ї, їх доходи та інших необхідних даних для заповнення декларації, не може визнаватися реабілітуючою обставиною та поважною причиною для несвоєчасного подання декларації.

Так, з моменту включення ОСОБА_1 до складу об`єднаної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (28.12.2023) до кінцевого терміну подачі «щорічної» декларації за 2023 рік - 31.03.2024, останній мав достатньо часу для збору всієї необхідної інформації, щоб подати декларацію у встановлений законом термін.

З урахуванням викладеного в ході збору доказів, поважних причин для несвоєчасного подання «щорічної» декларації за 2023 рік у ОСОБА_1 не встановлено.

Таким чином, відповідно до протоколу №483 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 29.08.2025, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 25.04.2024 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне, без поважних причин подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «щорічна» за 2023 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав, пояснив, що з 2023 року він працював лікарем-психіатром в КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», на даний час виконує обов`язки члена ВЛК, проте з обов`язками його не ознайомлювали. Він проводив експертизи колаборантів, військових злочинців з м. Херсону і йому відомі випадки намагання впливати на лікарів в м. Херсоні з метою отримати довідки про неосудність. Його рідна сестра, яка проживала в м. Херсон, телефоном повідомила йому, що до неї приходили невідомі особи, які цікавилися її родинними зв`язками та матеріальним станом, у зв`язку з чим вона спалила всі його фотографії, які були у неї в м. Херсон. Тому у нього були підстави побоюватися за себе та свою родину та через це він подав декларацію після приїзду сестри до м. Миколаєва.

Захисник в судовому засіданні пояснив, що рідна сестра ОСОБА_1 ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживала в м. Херсон в безпосередній близькості до залізничного вокзалу. На початку 2024 р. вона вирішила покинути місце постійного проживання і поїхати до брата. Ці обставини вони обговорювали по телефону, а через деякий час ОСОБА_2 повідомила, що невідомі особи, вдягнуті у комуфляжі без розпізнавальних знаків цікавились її родинними зв`язками та матеріальним становищем. В поліцію вона побоювалась звертатись оскільки ці особи були у формі. Враховуючи ці обставини, з метою забезпечення своєї безпеки та безпеки сестри, ОСОБА_1 подав декларацію 25.04.2025, тобто після залишення 24.04.2024 сестрою міста Херсон. ОСОБА_1 проводив психіатричні експертизи щодо військовослужбовців, військових злочинців та колаборантів, а тому обґрунтовано побоювався за себе та близьких родичів. Зазначає, що ОСОБА_1 не мав умислу на порушення вимог фінансового контролю, це було необхідним заходом задля забезпечення своєї безпеки та рідних. Таким чином, вважає, що вказані обставини свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Також захисник вважає, що пропущено строк накладення адміністративного стягнення, який слід рахувати з дня виявлення правопорушення, а саме з отримання НАЗК повідомлення КНП ММР ««Міська лікарня швидкої медичної допомоги» у травні 2024 р. Вважає, що складення протоколу є лише окремою процесуальною дією, вчиненою на підставі виявленого факту порушення, а тому датою виявлення правопорушення слід вважати дату отримання повідомлення про несвоєчасне подання декларації. Держава виявила порушення з моменту отримання повідомлення у травні 2024 р., а чому воно було зареєстровано лише 14.01.2025 р. невідомо. Навіть якщо вважати датою виявлення правопорушення 14.01.2025, то строк накладення адміністративного стягнення також пропущено. Оскільки пропущено строк накладення адміністративного стягнення, захисник вважає, що наявні всі підстави не розглядати справу по суті. Просив закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у розмірі 850 грн. Вважає його вину доведеною, дотримано строків накладення адміністративного стягнення, оскільки моментом виявлення правопорушення є дата, коли особі, уповноваженій на складання протоколу стало відомо про правопорушення 11.08.2025. Щодо необхідності забезпечення безпеки сестри ОСОБА_1 , прокурор вважає, що до цих доводів слід віднестись критично, оскільки ним не надано доказів звернення до правоохоронних органів.

Вислухавши думку прокурора, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням: суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна сторона, об`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП, передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм, а саме примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Окрім цього, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 року за № 223-943/0/4-17 зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, слід врахувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларацій. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням під вартою, тощо. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», порушив вимоги ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме щодо несвоєчасного подання без поважних причин декларації типу «щорічна» за 2023 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: голови та члени лікарсько-консультативних і медико-соціальних експертних комісій, а також голови, їх заступники, члени та секретарі позаштатних постійно діючих військово-лікарських і лікарсько-льотних комісій, які при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1 частини першої цієї статті.

Як на доказ того, що ОСОБА_1 був суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі суб`єкт декларування) у 2023 році у протоколі є посилання на наказ директора КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_3 від 28.12.2023 №152.

Проте з вказаного наказу вбачається, що ним затверджено склад об`єднаної медичної комісії Заводського та ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді мультидисциплінарної команди, до якої увійшов ОСОБА_1 , на 2024 рік.

Також слід зазначити, що відповідно до запиту начальника УСР в Миколаївській області ОСОБА_4 від 14.08.2025 № 92674-2025 на ім`я директора КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_3 , начальник УСР в Миколаївській області просить надати копію наказу (рішення) відповідно до якого ОСОБА_1 входив до складу військово-лікарської комісії у 2024 та 2025 роках.

Наказ директора КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_3 №89 від 07.03.2024, який доданий до матеріалів справи, також не підтверджує, що ОСОБА_1 у 2023 році був суб`єктом декларування як член об`єднаної медичної комісії Заводського та ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки ним затверджено склад цієї комісії з 01.03.2024 року.

Отже, оскільки склад об`єднаної медичної комісії Заводського та ІНФОРМАЦІЯ_4 наказом №152 від 28.12.2023 затверджено на 2024 рік, ОСОБА_1 був суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» з 2024 року.

Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 був членом об`єднаної військово-лікарської комісії при Заводському та ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно мав обов`язок подання декларації типу «щорічна» за 2023 рік, матеріали справи не містять.

Отже, у даному випадку відсутність доказів того, що ОСОБА_1 був суб`єктом декларування за 2023 рік як член об`єднаної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить про недоведеність того, що він є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Недоведеність цієї обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Суд не надає оцінку доводам ОСОБА_1 та його захисника щодо відсутності умислу на порушення вимог фінансового контролю та закінчення строку накладення адміністративного стягнення, оскільки судом встановлено відсутність доказів того, що він є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд не вправі вийти за межі протоколу про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином,суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтями 7, 9, 172-6, 221, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діянні останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя: З.М. Сухаревич