П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2025 Справа №607/20127/25 Провадження №3/607/7412/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173 та статтею 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення

У С Т А Н О В И В:

30.09.2025 з Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли матеріали справ:

про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (справа № 607/20127/25; провадження № 3/607/7412/2025).

про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП (справа № 607/20129/25; провадження № 3/607/7414/2025).

Суд вважає, що спільний розгляд таких справ є доцільним та не суперечить вимогам закону, забезпечить реалізацію положень статті 36 КУпАП, що також сприятиме забезпеченню прав ОСОБА_1 , якого притягують до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд доходить висновку, що ці справи слід об`єднати в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі єдиний номер справи № 607/20127/25 (провадження № 3/607/7412/2025).

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД № 735794 від 16 вересня 2025 року вказано, що 13 вересня 2025 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи в громадському місці, а саме у під`їзді багатоквартирного будинку по

АДРЕСА_2 , з хуліганських мотивів та з метою порушення громадського порядку, безпричинно чіплявся до громадянина ОСОБА_2 , висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, шарпав за дверну ручку вхідних дверей квартири та стукав, за що передбачена відповідальність статтею 173 КУпАП.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 735795 від 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 13 вересня 2025 року о 20 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив постріл з пістолета у повітря в населеному пункті і у невідведеному місці, тож своїми діями порушив вимоги статті 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», за що передбачена відповідальність статтею 174 КУпАП.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша); адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (частина друга).

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У судовому засіданні особа, яку притягують до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 своєї вини не визнав, його представник адвокат Ващук Я.С. просив закрити адміністративні провадження щодо особи, яку притягують до відповідальності. Зокрема, сторона захисту вказала, що жодних хуліганських дій ОСОБА_1 не вчиняв, постріл з пістолета у повітря в населеному пункті не здійснював, а лише тримав у рухах іграшковий пістолет та іграшковий автомат, який мав намір передати як подарунок дитині знайомої. Захисник зазначив, що стосовно цих подій було розпочато кримінальне провадження за частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами), однак у межах цього провадження ОСОБА_1 підозра не була вручена, процесуального статусу він немає. Крім того, адвокат вказав, що згідно відповіді слідчого відділу ТРУП ГУНП в Тернопільській області було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0001588 від 26 вересня 2025 року на підставі пункту 1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Диспозицією статті 173 КУпАП визначено, що до адміністративної відповідальності за цією статтею можуть бути притягнені особи, які здійснили дрібне хуліганство, тобто нецензурно лаялися в громадських місцях, образливо чіплялися до громадян, вчиняли інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство як різновид адміністративного проступку посягає на громадський порядок та громадську безпеку, що є загальним об`єктом правопорушень, відповідальність за які встановлена главою 14 розділу ІІ КУпАП. Безпосереднім об`єктом цього адміністративного правопорушення є громадський порядок та спокій громадян.

Громадський порядок можна розглядати як сформовану на основі правових, соціальних норм, традицій, звичаїв систему цінностей суспільства, що існує на певному історичному етапі його розвитку. Публічне порушення громадського порядку має наслідком й порушення спокою громадян.

Посягання на громадський порядок та спокій громадян під час дрібного хуліганства з об`єктивної сторони може вчинятися шляхом здійснення різноманітних дій. Законодавець окремо зазначає лише найбільш типові дії нецензурна лайка, образливі чіпляння до громадян, проте також зазначає, що як дрібне хуліганство можуть бути кваліфіковані й інші подібні дії, які матимуть наслідком порушення громадського порядку та спокою громадян.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 735794 від 16 вересня 2025 року, додано рапорт ЄО за № 55901 від 14 вересня 2025 року (погроза вбивством (фізичною розправою)), протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_2 від 14 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 14 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 16 вересня 2025 року.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 735794 від 16 вересня 2025 року не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини наведені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яку притягують до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Оцінюючи рапорт ЄО за № 55901 від 14 вересня 2025 року (погроза вбивством (фізичною розправою) як доказ вини особи, яку притягують до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, суд зазначає, що у ньому наведені обставини вчиненого правопорушення, проте, відповідно до правового висновку Верховного Суду (постанова від 20 травня 2020 року, справа №524/5741/16-а), рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

У протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14 вересня 2025 року, ОСОБА_2 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , який 13 вересня 2025 року близько 20 год. 05 хв. в ході телефонної розмови погрожував фізичною розправою, окрім цього, відвідував місце проживання заявника, де також погрожував фізичною розправою зброєю. У письмових поясненнях від 14 вересня 2025 року ОСОБА_2 зазначає, що 13 вересня 2025 року близько 19 год. 00 хв. перебував за місцем проживання, разом із ОСОБА_3 та сином. Побачив пропущені дзвінки у телефоні ОСОБА_3 від ОСОБА_1 та вирішив йому зателефонувати. Останній почав агресувати до нього, а саме: висловлювався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою.

Утім, у письмових поясненнях ОСОБА_3 від 14 вересня 2025 року зазначено, що ОСОБА_2 телефонував до ОСОБА_1 та висловлювався у його адресу нецензурною лайкою, а не навпаки. Згідно з письмових пояснень ОСОБА_1 від 16 вересня 2025 року він стосовно ОСОБА_2 не вчиняв жодних протиправних дій.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, суду не надано.

Статтею 174 КУпАП передбачено відповідальність за стрільбу з вогнепальної чи холодної метальної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії або пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду в населених пунктах і в не відведених для цього місцях, а також у відведених місцях з порушенням установленого порядку.

З об`єктивної сторони це правопорушення може виражатися: 1) у стрільбі в населених пунктах; 2) у стрільбі у не відведених для цього місцях; 3) у стрільбі у відведених місцях з порушенням установленого порядку. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його вчинення. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Суб`єктом правопорушення може бути особа, якій виповнилося 16 років.

Судом досліджено такі матеріали справи: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 735795 від 16 вересня 2025 року; рапорт ЄО за № 55901 від 14 вересня 2025 року (погроза вбивством (фізичною розправою)), протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_2 від 14 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 14 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 16 вересня 2025 року.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 від 14 вересня 2025 року вказано, що на камерах відеоспостереження йому здалося, що ОСОБА_1 дістав з багажника автомобіля предмети, схожі на пістолет та автомат, та здійснив один постріл у повітря.

Будь-яких інших доказів, в тому числі показання свідків, відповідні відеозаписи матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи: ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року (справа № 607/19232/25), про надання дозволу на проведення обшуку; протоколи обшуку від 18 вересня 2025 року, в якому вказано, що під час обшуку у ОСОБА_1 не знайдено жодної зброї; письмові пояснення ОСОБА_1 від 25 вересня 2025 року; фотографії іграшкових пістолета та автомата у магазині; відповідь слідчого відділу ТРУП ГУНП в Тернопільській області № від 02 жовтня 2025 року, в якій зазначено, що було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0001588 від 26 вересня 2025 року на підставі пункту 1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В абзацах другому п`ятому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 Конституційний Суд України зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження

(пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, Messeguй and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Слід зазначити, що тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах на користь людини». Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи (пункти 47 49 постанови Верховного Суду від 10 січня 2024 року, справа № 240/4894/23).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини також наголошував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див., зокрема, § 43 рішення у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, заява № 16437/04)

Таким чином, сукупністю матеріалів, досліджених у даних справах про адміністративні правопорушення, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173 та статтею 174 КУпАП, що свідчить про відсутність у його діях складу цих адміністративних правопорушень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відтак, суд вважає за необхідне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173 та статтею 174 КУпАП закрити на підставі

пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Керуючись статтями 7, 9, 33, 34, 35, 173, 174, 245, 251, 280, 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Об`єднати в одне провадження справу № 607/20127/25 (провадження № 3/607/7412/2025) про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та справу № 607/20129/25 (провадження № 3/607/7414/2025) про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присвоївши об`єднаній справі єдиний номер справи № 607/20127/25 (провадження № 3/607/7412/2025).

2. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173 та статтею 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень.

3. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

4. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

5. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

6. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. І. Якімець