Справа № 164/617/25 Провадження №33/802/701/25 Головуючий у 1 інстанції:Ониско Р. В.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю секретаря судового засідання Ареп`євої О.В., захисника ОСОБА_1 адвоката Клострей О.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Клострей Олени Володимирівни на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ЗСУ, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10 березня 2025 року о 15:50 год. на автодорозі М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин (362км+200м), керував автомобілем марки «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Клострей О.В. подала апеляційну скаргу, а пізніше доповнення до неї, де зазначає про те, що судове рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки викладені у ньому висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до п.2 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством.

Згідно із п.3 розділу І Положення про деякі заходи безперервного професійного розвитку медичних та фармацевтичних працівників, затвердженого наказом МОЗ України №166 від 22.07.1993, цикли тематичного удосконалення, цикли спеціалізації здійснюються структурними підрозділами з післядипломної освіти закладів вищої освіти, закладами післядипломної освіти (далі - заклади вищої (післядипломної) освіти), що здійснюють підготовку медичних та фармацевтичних працівників.

З аналізу цього Положення і, зокрема п.1 розділу VII та п.1 розділу VIIІ, вбачається, що лікар закладу охорони здоров`я, який не пройшов цикл тематичного удосконалення за відповідною програмою, не має права проводити огляд особи щодо в`ялення стану сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що в медичному закладі огляд ОСОБА_1 проводив лікар-педіатр ОСОБА_2 , яка відповідно до відповіді на адвокатський запит, на момент проведення огляду не проходила тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. При цьому, цей лікар є лікарем-педіатром, а не лікарем наркологом.

Тому захисник вважає, що оскільки вказаний лікар не мала права проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , то складений нею висновок щодо результатів огляду є недійсним, тобто недопустимим доказом у справі.

Окрім того, захисник зазначає про те, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем ЗСУ, а тому для нього передбачено спеціальний порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а положення Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 на нього не поширюється.

Так, ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу повідомляв працівникам поліції, що він являється військовослужбовцем, однак вони такий факт проігнорували та відповідно не викликали на місце події працівників ВСП.

З цих підстав огляд ОСОБА_1 також слід вважати недійсним.

Апелянт переконаний, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищевикладене, захисник просить скасувати оскаржувану постанову судді щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи повідомленим про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не подавав. А тому, апеляційний суд враховуючи положення ст.268 КУпАП, вважає за можливе справу розглядати у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, але в присутності її захисника.

Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги в її межах, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвокат Клострей О.В., яка скаргу підтримала з підстав викладених у ній та просила задовольнити, апеляційний суд доходить наступного висновку.

За положеннями ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Апеляційний суд вважає, що судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання і, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту вказує про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки такий, на її думку, не підтверджується належними і допустимими доказами.

Проте, такі доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими та перевіреними місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №267941 від 10.03.2025, за змістом якого ОСОБА_1 10 березня 2025 року о 15:50 год. керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, який він підписав та отримав його копію;

- роздруківкою із спеціального технічного приладу «Алкофор 6820» від 10.03.2025 (тест №4723), наряду з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 як водій маючи ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці) проходив огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, і за його результатом перебував в стані алкогольного сп`яніння 2,84 проміле, і це, як вбачається з матеріалів справи фіксувалось на боді-камеру, відеозапис чого міститься в матеріалах справи. Вбачається і те, що ОСОБА_1 з таким результатом не був згідний, у зв`язку виявив бажання пройти медичний огляд у медичній установі;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.03.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу направлений для проходження медичного огляду в КНП «Маневицька БЛ»;

- висновком та актом КНП «Маневицька БЛ» щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.03.2025, з яких вбачається, що ОСОБА_1 як водій проходив медичний огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння в медичній установі, і за його висновками перебуває в стані алкогольного сп`яніння 2,82 проміле. Процедура проведення медичного огляду зафіксована на боді-камеру працівниками поліції, відеозапис чого міститься в матеріалах справи;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 10.03.2025, які вона надана працівником поліції на місці події;

- рапортом працівника поліції від 10.03.2025;

- відеозаписами з боді-камери працівника поліції, на яких зафіксовано події, що викладені у протоколі. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано те, що коли за викликом прибули працівники поліції на місце події, то автомобіль марки «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебував у кюветі, а в його середині на місці водія знаходився ОСОБА_1 , який самостійно не міг вийти з транспортного засобу. Під час встановлення обставин з`їзду автомобіля у кювет та спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу, на що він погодився і пройшовши такий огляд, його результат був позитивний 2,84 % проміле алкоголю, з яким ОСОБА_1 не погодився та виявив бажання проходити медичний огляд в медичній установі. Надалі, коли ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу, то там він пройшов медичний огляд, за висновком якого він перебував в стані алкогольного сп`яніння 2,82% проміле алкоголю. Після цього, працівниками поліції складено адміністративні матеріали і, зокрема протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, який ОСОБА_1 підписав та отримав його копію. Складені були й інші адміністративні матеріали.

Винуватість ОСОБА_1 доводиться й іншими доказами, які наявні у матеріалах справи та досліджувались судом.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною доказами, що містяться в матеріалах справи і, які суд вважає належними та допустимими в розумінні ст.251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а накладене на нього адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, повністю безпідставними є доводи апелянта про те, що доказами, які наявні в матеріалах справи не підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки повністю спростовується вищенаведеним.

Так, твердження захисника про недопустимість в якості належного доказу висновку лікаря КНП «Маневицька БЛ» ОСОБА_2 із посиланням на те, що цей лікар не пройшла циклу тематичного удосконалення з питань проведення огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки як правильно зазначив місцевий суд, хоча дійсно цей лікар не пройшла такого циклу, однак ОСОБА_1 як на місці події так і в медичному закладі проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою двох різних спеціальних технічних приладів, які є сертифікованими, пройшли відповідні планові повірки, і за їх результатами він перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,84 % та 2,82%), що значно перевищує допустиму норму, яка відповідно до законодавства України становить 0,2%. В даному випадку, за таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами результатів проведених оглядів ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Також твердження сторони захисту як на недопустимість в якості належного доказу результатів проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння із посилання на те, що він проведений не у відповідності до законодавства, яке регулює проведення огляду військовослужбовців, є неспроможними, оскільки, як встановлено судом ОСОБА_1 у вказаний у протоколі час та місці не виконував обов`язки військової служби, а фактично перебував в якості водія, на якого й поширюються загальні положення законодавства, які регулюють порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів і, зокрема Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015. Більше того, на місці події працівникам поліції ОСОБА_1 вказував про те, що перебуває у відпустці.

Тому апеляційні доводи про недопустимість в якості належних доказів результатів проведених оглядів на стан сп`яніння є такими, що на увагу суду не заслуговують як повністю безпідставні.

Не підлягає до задоволення також клопотання сторони захисту про виклик до апеляційного суду в якості свідків працівників поліції, які складали адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 , оскільки в суді першої інстанції таке клопотання взагалі не заявлялось, хоча місцевим судом усі клопотання сторони захисту були задоволені. Окрім того, заявляючи таке клопотання сторона захисту не наводить обґрунтованих мотивів щодо повідомлення такими поліцейськими обставин, які могли б свідчити про незаконність судового рішення.

Щодо клопотання сторони захисту про можливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за аналогією закону ст.69 КК України та відповідно не призначення стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом із посиланням на те, що він проходить службу в ЗСУ на посаді водія, а позбавлення такого права фактично унеможливить виконання ним військового обов`язку на посаді водія, то такі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ст.23 КУпАП передбачено, що адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Тобто, позбавлення права керування транспортними засобами є основним, а не додатковим стягненням, а тому є обов`язковим до його накладення судом. Відтак, альтернативи для суду в частині застосованого стягнення, у цьому конкретному випадку, у суду не виникає.

При цьому, діючий КУпАП, на відміну від загальних положень КК України, не передбачає можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

Наведений вище підхід відповідає п.28 постанови ПВСУ №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.

Суд вважає, що адміністративне стягнення, передбачене в межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП.

Разом із тим слід зазначити, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку як для самого водія так і для інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст.130 КУпАП, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, що передбачено вказаною санкцією.

При цьому, суд виходить із того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати виховну дію правопорушника, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямоване на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи законне стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Таким чином, КУпАП і, зокрема ч.1 ст.130, передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортними засобами, а покликання захисника на застосування аналогії закону, а саме вимог ст.69 КК України, є неспроможними.

Безпідставним також є клопотання сторони захисту про залучення до участі у даній справі прокурора, оскільки чинним КУпАП не передбачено обов`язкову участь прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, в даному випадку суд не перебирає на себе функцію сторони обвинувачення, а досліджує докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення органом посадовою особою якої він був складений.

Що стосується заявленого ОСОБА_1 клопотання про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення до його звільнення з військової служби, оскільки останній був призваний на військову службу по мобілізації та проходить військову службу, то воно до задоволення не підлягає, оскільки чинними нормами КУпАП такого зупинення не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд перевіривши у порядку ст.294 КУпАП в межах апеляційної скарги вищенаведені та усі інші доводи апелянта щодо незаконності судового рішення, вважає, що вони жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП, або затягування її розгляду шляхом безпідставного зупинення провадження у справі.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі, з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді щодо ОСОБА_1 , - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Клострей Олени Володимирівни залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк