Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Зубрицької А.М., особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01жовтня 2025 року за ч.2 ст.172-15 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-15 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Згідно з постановою суду слідує, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 09.09.2025 проведено перевірку за фактом можливих неправомірних дій військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 з приводу використання засобів фото- відеофіксації (нагрудних камер) під час здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, в рамках якої виявлено наступне.

Згідно наявних записів у книзі реєстрації видачі-повернення нагрудного відеореєстратора взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 бодікамера була видана 09.09.2025 молодшому сержанту ОСОБА_1 .

В подальшому, цього ж дня, з метою здійснення заходів оповіщення група в складі молодшого сержанта ОСОБА_1 (старший групи), старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , старшого солдата ОСОБА_4 прибули до міста Луцьк. Близько 08.15 год. під час здійснення оповіщення по вул. Набережна групою оповіщення для перевірки військово-облікових документів був зупинений ОСОБА_5 , який побачивши групу здійснив спробу втечі, у зв`язку з чим військовослужбовцями було здійснено заходи фізичного впливу з метою недопущення втечі та помістили його в службовий автомобіль. В подальшому, натовп невстановлених осіб намагався перешкодити діяльності військовослужбовців, заблокували службовий автомобіль, пошкодили праве бокове скло, передній та задній бампер автомобіля, спустили чотири колеса з метою недопущення подальшого руху автомобіля.

Виданий молодшому сержанту ОСОБА_1 відеореєстратор під час здійснення заходів оповіщення 09.09.2025 не використовувався, не вмикався, записів не здійснювалося.

Таким чином, у порушення вимог законодавства та посадових обов`язків, молодший сержант ОСОБА_1 , знаючи та розуміючи зміст покладених на нього обов`язків з військової служби, діючи всупереч обов`язкам, визначених у Статутах Збройних Сил України, допустив недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме: незважаючи на покладений на нього обов`язок щодо здійснення фото-відеофіксації при проведенні оповіщення, не здійснював відеофіксації, чим вчинив порушення вимог Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.172-15 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує постанову судді та зазначає, що вона є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята без належного дослідження доказів, із порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт наголошує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було проведено фото- та відеофіксації самого правопорушення, а тому суд першої інстанції не мав можливості ухвалити об`єктивне рішення. У матеріалах справи відсутні будь-які технічні або інші докази, які підтверджують, що під час рейду 09.09.2025 ОСОБА_1 не виконував службові обов`язки чи виявив недбале ставлення до служби. Навпаки він пояснив, що не зміг увімкнути відеореєстратор, бо допомагав колегам у відбитті групи осіб на службовий автомобіль. Також апелянт посилається на положення статті 172-15 КУпАП, зазначаючи, що ця норма є бланкетною, тобто для її застосування необхідно з`ясувати, які саме службові обов`язки були порушені і яким нормативним актом вони визначені. Однак у протоколі не наведено конкретного пункту Статуту ЗСУ чи Інструкції, який би визначав коло обов`язків молодшого сержанта ОСОБА_6 , та не встановлено, який саме обов`язок він не виконав. Крім того, у скарзі зазначено, що відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП можлива лише тоді, коли військовослужбовець мав реальну можливість виконати службові обов`язки, але цього не зробив через недбалість. Оскільки ОСОБА_1 виконував інші дії в межах службового завдання, говорити про умисне або халатне ставлення до служби підстав немає. З огляду на викладене просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 , який скаргу підтримав з підстав викладених в ній, доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. 280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані в повній мірі.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Оскільки така норма закону, як ст.172-15 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1 є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з`ясовувати, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

У доводах ОСОБА_1 безпідставно наголошується на тому, що у матеріалах справи має бути наведений конкретний нормативний акт із переліком службових обов`язків, порушених військовослужбовцем. Відповідно до вимог ст. 11, 16 закону України «Про статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», кожен військовослужбовець зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, накази командирів і положення чинних нормативних актів. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Ці обов`язки мають загальнонормативний характер і визначаються законами, статутами та наказами Міністерства оборони України. Отже, суд, визнаючи військовослужбовця винним у недбалому ставленні до служби, має право посилатися на загальні норми військових статутів та наказів Міністерства оборони України, без необхідності деталізувати окремий перелік обов`язків.

Твердження апелянта про те, що у протоколі не наведено конкретного пункту Статуту Збройних Сил України чи Інструкції, який би визначав коло обов`язків молодшого сержанта ОСОБА_1 , та не встановлено, який саме обов`язок він не виконав, є безпідставним. ОСОБА_1 особисто підписався у Книзі реєстрації видачі - повернення нагрудного відеореєстратора взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим підтвердив, що він приймав пристрій, ознайомлений із порядком його використання та усвідомлював покладений на нього обов`язок здійснювати фото- та відеофіксацію під час виконання службових завдань.

Разом з тим доводи апелянта про те, що він не встигнув увімкнути відеореєстратор через допомогу колегам, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до Інструкції Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 532 від 06 серпня 2024 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за 16 вересня 2024 року за № 1391/42736, використання нагрудних відеореєстраторів є обов`язковим під час виконання службових завдань, пов`язаних із перевірками, оповіщенням громадян, реагуванням на правопорушення, забезпеченням публічного порядку чи виконанням інших дій, що передбачають контакт із цивільними особами. В ІІ розділі, пунктах 5, 8 цієї Інструкції зазначається,що включення портативного відеореєстратора уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів. Під час приймання портативного відеореєстратора відповідальна особа проводить його візуальний огляд та за відсутності видимих пошкоджень приймає під підпис зазначений портативний відеореєстратор та карту пам`яті. Отже, обов`язок здійснювати відеофіксацію під час виконання службових заходів є частиною загальної дисциплінарної підпорядкованості військовослужбовця і не потребує додаткового індивідуального визначення. Твердження апелянта, про те, що він не встигнув увімкнути камеру спростовуються його власними поясненнями, про те, що виданий йому відеореєстратор під час здійснення заходів оповіщення 09.09.2025 не використовувався і не вмикався, записи не здійснювалися через власну необережність.

Вказаним вище суд першої інстанції вірно дослідив, що матеріали справи містять достатні й взаємно узгоджені відомості: факт видачі та призначення використання відеореєстратора, характер і місце служби 09.09.2025, письмові пояснення свідків і самого правопорушника, а також протокол, у якому розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року стосовно останнього - без змін.

Суддя Волинського апеляційного суду О.М. Клок