Справа № 304/2256/25 Провадження № 3/304/1161/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , непрацюючої, громадянки України,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 468760 від 29 вересня 2025 року видно, що того ж дня о 19.10 год по вулиці Ужгородській у місті Перечин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Сузукі», р/н НОМЕР_1 , перед початком руху не переконалася у безпеці руху та допустила зіткнення з автомобілем марки «BMW», р/н НОМЕР_2 , який здійснював маневр обгону. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 поліцейським відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Микульцею Юрієм Михайловичем кваліфіковані за ст. 124 КУпАП як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

На підтвердження вини ОСОБА_1 поліцейським надано протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 468760 від 29 вересня 2025 року, рапорт помічника чергового відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області Попки І.М. про прийняття повідомлення зі служби «102» від 29 вересня 2025 року № 5293, Схему місця ДТП від 29 вересня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29 вересня 2025 року, а також диск з відеозаписом під назвою «Лабич ст. 124 КУпАП».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала та просила скасувати протокол у справі про адміністративне правопорушення стосовно неї і закрити провадження у справі. Правила дорожнього руху вона не порушувала, зокрема заздалегідь ввімкнула покажчик повороту, а відтак її вина у дорожньо-транспортній пригоді відсутня. Вказувала також на те, що з винуватцем події порозумілися та вирішили всі майнові питання.

Інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 у судовому засіданні вказував на порушення ним правил дорожнього руху та недотримання дистанції. Пояснив, що хотів проїхати між транспортними засобами, які знаходилися на його смузі руху попереду нього та на зустрічній, однак жінка на транспортному засобі попереду нього розпочала маневр повороту і він зачепив її автомобіль. Просив врахувати, що відшкодував заподіяну ним шкоду.

Заслухавши їх пояснення, вивчивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення та надані особою, яка склала протокол відеодокази, суддя вважає, що матеріали справи не містять доказів про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням п. 10.1 ПДР водієм ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно із ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Ознаками адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто данні наслідки повинні знаходиться у причинному зв`язку з правопорушенням.

Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують транспортним засобом, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі є необхідним посилання на порушення водієм вимог конкретного пункту ПДР, у даному випадку на п. 10.1. цих Правил.

Зокрема, пункт 10.1 Правил вказує, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд повинен визначити чи порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вимоги Правил дорожнього руху і чи стало це порушення причиною ДТП.

Натомість у судовому засіданні встановлена відсутність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушень правил дорожнього руху, а відтак й правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Усі письмові докази, у тому числі й схема місця ДТП, які наявні у матеріалах справи та досліджені і оцінені судом, а також заслухані у судовому засіданні показання учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , жодним чином не підтверджують порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які спричини пошкодження транспортного засобу.

Так само відеозапис, який в якості винуватості ОСОБА_1 долучений до матеріалів справи, також не підтверджує винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки на такому чітко видно обставини події ДТП, що мала місце 29 вересня 2025 року за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З відеозапису видно, що транспортний засіб марки «Сузукі» під керуванням ОСОБА_1 рухається по своїй смузі руху та заздалегідь до перехрестя водій вмикає відповідний світловий покажчик повороту, зупиняється, щоб надати дорогу транспортному засобу, що рухається по зустрічній смузі руху, після чого розпочинає маневр повороту ліворуч і в цей час транспортний засіб марки «BMW», під керуванням ОСОБА_2 , здійснює обгін її автомобіля, під час чого відбувається зіткнення вказаних транспортних засобів.

Таким чином суддя прийшов до переконання, що докази, які б вказували на винність водія ОСОБА_1 у порушенні ПДР і, зокрема п. 10.1, що відповідно потягло за собою пошкодження транспортного засобу, окрім як зазначення про це в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 168760 від 29 вересня 2025 року, в матеріалах справи відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Відтак суддя вважає, що наведені в протоколі відомості щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не дають змоги для безсумнівного висновку про її винуватість, належних доказів матеріали справи не містять.

Суддя зазначає, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 277, 278-280, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.