Справа № 953/7683/25
Провадження № 3/953/2247/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Харків

Суддя Київський районний суд міста Харкова Глос М. Л., розглянувши матеріали, що надійшли з Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 року о 16 год. 00 хв. у м. Харкові на перехресті вулиць Чернишевської та Костомарівської водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , усупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі також Правила), при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків.

06.08.2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Чепенко О. І. звернувся до суду за заявою про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку давності накладення адміністративного стягнення, встановленого ст. 38 КУпАП.

28.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою аналогічного змісту.

У судове засідання ОСОБА_1 не прибув, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином, у поданій до суду письмовій заяві висловив прохання про розгляд справи без його участі.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, участь якої у судовому засіданні відповідно до ст. 268 КУпАП у справах даної категорії не є обов`язковою.

Під час вирішення справи суд керується такими нормами процесуального права.

За змістом ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) однією з загальних засад провадження у справах про адміністративні правопорушення є законність, що передбачає застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У наведеній правовій нормі на рівні спеціального законодавства відображено закріплений у ч. 2 ст. 19 Конституції України принцип, згідно з яким органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП до завдань провадження у справі про адміністративні правопорушення належить своєчасне, всебічне, повне, об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як унормовано у ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено судом не пізніш як через три місяця з дня вчинення правопорушення. Правовим наслідком спливу зазначеного строку є закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Наведені вище правові норми мають імперативний характер, а тому закінчення на час судового провадження строків давності притягнення до адміністративної відповідальності безумовно виключає її застосування.

Відповідний законодавчий підхід узгоджується зі сформованими Європейським судом з прав людини правозастосовчими орієнтирами щодо важливості строків давності для забезпечення правової визначеності і захисту потенційних відповідачів від невчасно заявлених вимог, яким може бути важко протистояти. Обмеження застосування юридичної відповідальності встановленими термінами покликане запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути у разі необхідності прийняття судами рішень щодо подій далекого минулого на підставі доказів, ненадійних і неповних через сплив тривалого часу (зокрема, рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51.

Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення, проступок, поставлений ОСОБА_1 за провину, було вчинено 30.04.2025 року. Отже, станом на зараз установлений ст. 38 КУпАП строк давності притягнення його до адміністративної відповідальності сплинув.

ОСОБА_1 у поданій до суду письмовій заві висловив згоду на закриття провадження у справі на зазначеній вище нереабілітуючій підставі.

Разом із тим, факт і обставини скоєння ним адміністративного правопорушення підтверджено дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 394144 від 17.07.2025 року, схеми місця ДТП від 30.04.2025 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.04.2025 року, поясненнями самого ОСОБА_1 , потерпілого, свідків та результатами експертних досліджень (а. с. 1, 48).

Зокрема, згідно з поясненнями ОСОБА_1 30.04.2025 року приблизно о 16 год. він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Чернишевського зі сторони вул. М. Хвильового у напрямку вул. Петровського у м. Харкові зі швидкістю 45-50 км/год. У салоні його автівки перебували пасажири ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . На вулиці було світло, без опадів. Раптом він з-за припаркованих автомобілів побачив, що справа від нього по вул. Костомарівській рухається автомобіль Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 . Він загальмував, однак не встиг зманеврувати, що уникнути ДТП, і допустив зіткнення передньою частиною свого транспортного засобу з лівою боковою частиною зазначеної вище автівки (а. с. 17).

Свідок ОСОБА_4 надала працівникам поліції такі пояснення. 30.04.2025 року приблизно о 16 год. вони разом із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 їхали автомобілем ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 по вул. Чернишевській у напрямку вул. Петровського у м. Харкові. Надворі було світло, без опадів. Раптом вона почула звук гальмування, побачила, що перед їх транспортним засобом через перехрестя рухається автомобіль Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого відчула удар, і їх автівку відкинуло на ліву частину дороги (а. с. 15, 16).

Свідок ОСОБА_3 під час оформлення адміністративного матеріалу повідомила такі обставини. 30.04.2025 року приблизно о 16 год. вони разом із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їхали автомобілем ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 по вул. Чернишевській у напрямку вул. Петровського у м. Харкові. На вулиці було світло, без опадів. Раптом свідок побачила, що попереду на відстані приблизно 50 м, з арки, із другорядної дороги по вул. Костомарівській, де розташований дорожній знак «Надати дорогу», виїхав автомобіль Toyota Corolla темного кольору. Перед виїздом на перехрестя ця автівка зупинилася, а коли вони проїжджали припарковані транспортні засоби, різко прискорилася, щоб перетнути перехрестя. ОСОБА_1 загальмував, однак уникнути ДТП не вдалося. Сталося зіткнення передньою частиною кузова автомобіля ВАЗ-21114 з лівою боковою частиною автомобіля Toyota Corolla, після чого транспортні засоби відкинуло на ліву частину дороги. На скільки свідок пам`ятає, водій автомобіля Toyota Corolla не гальмував і не маневрував (а. с. 11, 12).

Свідок ОСОБА_5 надав працівникам поліції пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_3 (а. с. 13, 14).

Потерпілий ОСОБА_2 надав працівникам поліції такі пояснення. 30.04.2025 року приблизно о 16 год. він керував технічно справним автомобілем Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , пасажирів у салоні не було. Рухався по вул. Костомарівській зі сторони вул. Мироносицької у напрямку вул. Алчевських. Наблизився до перехрестя вулиць Костомарівської та Чернишевської і став пересікати його другорядною дорогою зі швидкістю приблизно 20 км/год, вважаючи, що на головній немає транспортних засобів, оскільки видимість була обмежена припаркованими зліва автівками. Вже будучи на середині перехрестя, побачив, що по головній дорозі зліва від нього швидко рухається автомобіль ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 . Жодних заходів для уникнення ДТП він вжити не встиг, у тому числі не гальмував і не маневрував. Водій автомобіля ВАЗ-21114 гальмував, однак цей транспортний засіб потягло ліворуч, і він зіткнувся передньою частиною кузова з лівою боковою частиною автомобіля потерпілого. Після ДТП транспортні засоби відкинуло по різні боки дороги. У цей час інших автівок на місці події не було і перешкод руху ніхто не чинив (а. с. 7, 8).

За даними досліджених судом висновків судових автотехнічних експертиз від 30.05.2025 року № СЕ-19/121-25/12637-ІТ, від 03.06.2025 року № СЕ-19/121-25/12640-ІТ та від 02.06.2025 року № СЕ-19/121-25/12639-ІТ за вихідних даних, повідомлених потерпілим ОСОБА_2 , свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно з якими у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання наведених вище приписів. У його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події.

Водночас за результатами наведених експертних досліджень водій автомобіля Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 у даній дорожній обстановці повинен був керуватися вимогами:

-п. 10.1 Правил, згідно з якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п. 16.11 Правил, відповідно до яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, і дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 «Дати дорогу».

За обставин цієї справи водій ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом виконання зазначених вище приписів, в його діях вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Розділу 23 Правил, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП (а. с. 2630).

Як установлено за підсумками судової автотехнічної експертизи від 04.06.2025 року № СЕ-19/121-25/12638-ІТ, за вихідних даних повідомлених у поясненнях ОСОБА_1 , у даній дорожній ситуації він повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Водночас вирішити питання про наявність чи відсутність у нього технічної можливості запобігти ДТП шляхом виконання цих приписів, а також про відповідність чи невідповідність його дій вимогам Правил неможливо через відсутність вихідних даних, необхідних для проведення відповідного дослідження. Водночас водій ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 «Дати дорогу» Правил, мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання цих приписів і його дії містять невідповідності вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 «Дати дорогу» Правил, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події.

Отже, за даними висновків експертиз від 30.05.2025 року № СЕ-19/121-25/12637-ІТ, від 03.06.2025 року № СЕ-19/121-25/12640-ІТ та від 02.06.2025 року № СЕ-19/121-25/12639-ІТ встановлено винуватість у настанні ДТП обох водіїв: ОСОБА_2 , оскільки він, виїхавши на перехрестя із другорядної дороги, не надав ОСОБА_1 , що перетинав його головною дорогою, законної переваги у русі, і ОСОБА_1 , оскільки він при виявленні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив передбачених спеціальними нормами необхідних і можливих заходів, щоб запобігти зіткненню автомобілів.

Експерти констатували невідповідність дій ОСОБА_1 приписам п. 12.3 Правил, що у сукупності з діями водія ОСОБА_2 стало причиною ДТП та її наслідків.

Зазначеного не спростовують і дані висновку судової автотехнічної експертизи від 04.06.2025 року № СЕ-19/121-25/12638-ІТ та інші зібрані у справі і досліджені судом докази.

Разом із тим, з огляду на положення ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП предметом розгляду суду є протокол про адміністративне правопорушення, у якому окреслюються межі судового розгляду. Керуючись вимогами цього Кодексу, суд вирішує у справі питання, чи вчинила дана особа лише те адміністративне правопорушення, що зазначене у протоколі, за викладених у цьому документі обставин і чи правильною є юридична кваліфікація діяння.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, враховуючи процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності і зміст адміністративних стягнень, які можуть бути досить обтяжливими для людини і становити істотне втручання у її конвенційні права, норми КУпАП носять карний кримінально-правовий характер, а справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними і підпадають під гарантії справедливого судового розгляду, встановлені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (зокрема, рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п. п. 21-22).

За своїм змістом протокол про адміністративне правопорушення подібний до обвинувального акта у кримінальному провадженні як документа, в якому викладається офіційне твердження уповноваженого органу держави про вчинення особою правопорушення з зазначенням фактичних обставин його скоєння, юридичного формулювання обвинувачення і правової кваліфікації діяння. З огляду на викладене вище суд вважає за можливе застосувати у справі про адміністративне правопорушення за аналогією правила статті 337 Кримінального процесуального кодексу України щодо меж судового розгляду розгляду справи лише стосовно особи, якій пред`явлено звинувачення, і лише у межах висунутого обвинувачення.

Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, не вправі вирішувати питання про винуватість чи невинуватість у скоєнні проступку іншої особи, стосовно якої протокол про адміністративне правопорушення не складався або не розглядається у межах даного провадження.

Виходячи з наведеного суд не оцінює з точки хору наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення дії іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , відповідний протокол щодо якого не є предметом розгляду у цій справі.

За підсумками аналізу й оцінки долучених до адміністративного матеріалу письмових доказів суд вважає доведеними факт і обставини вчинення ОСОБА_1 дій, поставлених йому за провину. Суд погоджується з кваліфікацією цих дій за ст. 124 КУпАП як порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

За таких обставин суд констатує, що діяння, поставлене ОСОБА_1 за провину, дійсно мало місце, воно містить склад адміністративного правопорушення й отримало правильну юридичну оцінку.

Відтак суд пересвідчився у відсутності передбаченої п. 1 ст. 247 КУпАП реабілітуючої підстави для закриття провадження у справі, що є більш сприятливою для особи і за наявності підлягала б безумовному застосуванню незалежно від спливу строків давності.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку давності накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 38, 283, 284 ,247 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 цього Кодексу.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. Л. Глос