Справа № 465/5964/25 Головуючий у 1 інстанції: Чорний І. Я.
Провадження № 33/811/1619/25 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2025 року,

встановив:

цієї постановою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 , 01.07.2025 о 15 год 30 хв, у АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 (психологічного та матеріального) характеру, а саме, хотіла винести та продати шафу, яка стоїть в кімнаті потерпілої, обзивала, висловлювалась нецензурно, не спричинивши тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 01.07.2025 о 15 год 30 хв, АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не виконала вимоги ТЗПП серії АА 610233 від 27.06.2025 до 02.07.2025 терміном на 5 діб, а саме, порушила заборону контактувати з постраждалою особою у будь який спосіб, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та призначити новий розгляд справи з обов`язковим залученням її та дитини.

В обгрунтування вказує, що суд першої інстанції не врахував, що вона та її дитина не були вислухані; внесення в протокол даних, дитини не було, дитина є жертвою постійного домашнього насильства, дитина-жертва насильства не брала участі в розгляді справи; існувало кримінальне провадження проти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яке ігнорувалося.

Вказує, що не дотримано принципу змагальності сторін (ст.36, 280 КУпАП) її пояснення та позиція дитини не враховані.

Зазначає, що протоколи та покази ОСОБА_1 не підтверджують складу правопорушення без врахування її сторони.

У судове засідання апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , представник адвокат Судомляк І.К. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від таких не надходило. Окрім цього, потерпіла ОСОБА_1 не заперечила проти розгляду апеляційної скарги у відсутності таких.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка вказаних осіб в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»№ 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №134087 від 01.07.2025; протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №134086 від 01.07.2025; долучених працівниками поліції відеозаписах з нагрудних камер з участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; в заяві та поясненнях ОСОБА_1 ; у формі оцінки ризиків домашнього насильства від 01.07.2025. та інших матеріалах адміністративної справи у їх сукупності.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, взаємоузгоджуються між собою, у зв`язку з чим твердження апелянта про відсутність в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, є необґрунтованими.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 2 ст. 173-8 КУпАП, передбачена відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Складені протоколи про адміністративні правопорушення з додержанням вимог КУпАП містять у собі суть адміністративних правопорушень, опис установлених обставин із зазначенням порушення ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Достовірність даних, викладених в протоколах та правдивість показань, перевірені в судовому засіданні, а тому суддя місцевого суду, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність її вини у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, оскільки склад вчинених адміністративних правопорушень знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення. Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук