ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/1623/25

Провадження №3/522/1994/25

06 листопада 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Лагода К.О., за участі секретаря судового засідання Волохової В.Р., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Тонкошкура І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з полку УПП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2025 року о 23 год. 56 хв. у м. Одесі по вул. Грецькій, 42, водій ОСОБА_1 керувала електросамокатом "Jet" 515-118 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що 20.01.2025 року вони з чоловіком та дитиною йшли додому, оскільки запізнились на таксі. На перехресті вулиць Базарної та Преображенської йшли на перекос та вона зачепилась за самокат і ушибла ногу, у той час під`їхала поліція і перепитала у них, що трапилось, чи потрібна допомога та чи перебувають вони у стані алкогольного сп`яніння. Вони повідомили поліцейських, що їх очікує таксі, яке в свою чергу їх не дочекалось та поїхало. Після чого співробітники поліції запропонували їй пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу "Драгер", вона відмовилась від проходження такого огляду, оскільки не керувала самокатом і взагалі не вміє ним користуватись та навіть не має додатку для сплати, на що працівники поліції повідомили її, що вона має проїхати з ними до відділу поліції. Протокол про адміністративне правопорушення був складений тими ж поліцейськими у віллілі поліції.

Вивчивши матеріали справи, засхухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , а також дослідивши відеозапис з місця події, суд приходить до наступного.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

У ПДР України відсутнє визначення електросамокату або самокату, разом з тим, аналізуючи визначення «транспортний засіб», можна дійти висновку, що електросамокат відповідає поняттю «транспортний засіб», оскільки призначений для перевезення людей, а ОСОБА_1 використовувала його саме з цією метою.

Законом України 2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» врегульовані відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них.

Так, відповідно до ч.1 ЗУ №2956-IX, легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

До цієї категорії підпадають всі прокатні самокати.

Також прикінцевими та перехідними положеннями ЗУ №2956-IX внесені зміни до Закону України "Про дорожній рух" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 31, ст. 338) та Закону України "Про автомобільний транспорт" (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 32, ст. 273 ).

Відповідно до практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду слідує, що будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів. Із визначення випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №278/3362/15-к від 01.03.2018.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №127/5920/22 суд дійшов позиції, що ДТП сталося внаслідок руху обох транспортних засобів, зокрема електричного самокату, на якому встановлений електричний двигун, за допомогою якого самокат приводиться в рух. Крім того, електричний самокат використовувався для перевезення водія. А використання самоката, як транспортного засобу, кваліфікується, як використання джерела підвищеної небезпеки.

В вищенаведених постановах Верховного Суду вказано про те, що для кваліфікації діяльності, пов`язаної з використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

З огляду на наведене транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.

Отже, будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів.»

За викладеного, слід зробити висновок про електросамокат є транспортним засобом, а особа, яка ним керує є водієм, на підставі чого ОСОБА_1 , як водій керувала транспортним засобом і в ситуації, що розглядається була учасником дорожнього руху, який мав дотримуватись вимог ПДР України.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту ч. 1 ст. 266 КУпАП, оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У п. 3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння, серед яких визначено: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Так, ознаки алкогольного сп`яніння у виді запаху залкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода були виявлені поліцейськими у ОСОБА_1 , а тому були підставою для проведення її огляду.

Вина ОСОБА_1 , а також викладені у протоколі обставини підтверджуються:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №226241 від 21.01.2025 року;

-довідкою про те що протягом ОСОБА_1 не піддавалась адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП станом на 20.01.2025 р.;

-довідкою про те, що станом на 20.01.2025 року ОСОБА_1 не отримувала посвідчення водія;

-актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння;

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.01.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду;

-відео з місця події, долученого до матеріалів справи.

З оглянутого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 проїжджаючи на електросамокаті через бордюр впала і до неї під`їхала патрульна поліція та перепитала, чи все добре і чи є необхідність викликати швидку медичну допомогу. ОСОБА_1 повідомила, що забилась, однак медичної допомоги не потребує. З нею також перебували дві особи чоловічої статі, які назвались сином та чоловіком ОСОБА_1 . З огляду на піздній час і комендантську годину, поліцейські попросили надати документи для перевірки. Під час встановлення особистості ОСОБА_1 , син пояснив, що вони вчились кататись на електросамокаті і зараз викличуть таксі і поїдуть. Чоловік ОСОБА_1 перепитав, чи можуть їх підвезти додому співробітники поліції на службовому транспорті, в свою чергу вони будуть їм віддячять. В ході бесіди та перевірки документів ОСОБА_1 у поліцейських виникли підстави вважати, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим їй було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому Законом порядку. ОСОБА_1 на вказану пропозицію відповіла нецензурною лайкою та некоректною поведінкою в бік правоохоронців, після чого саме з боку осіб чоловічої статі, сина і чоловіка особи, яка приятгається до адміністративної відповідальності була ініційована поїздка до відділу поліції. На записі "ПВР471145" з 13 хв. запису зафіксовано події у відділі поліції. Чоловік здіснював телефонні дзвінки та пояснює, що вони їхали на самокаті і ОСОБА_1 їхала за кермом і 130 КУпАП, а наразі вони перебувають у районному відділі поліції, зазначає, що поліцейські "областні" і їм байдуже. Співробітники поліції на 17 хв. того ж відеозапису повторно запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що вона відмовилась. Тоді чоловік підійшов до поліцейського і перепитав, чи зафіксовано саме факт керування ОСОБА_1 на електросамокаті, на що поліцейській відповів, що факт керування на бодікамеру зафіксований і з ранку вони за відповідним запитом можуть ознайомитись із відеозаписом. ОСОБА_1 пояснила, що вона є інвалідом і багатодітною матір`ю, на що їй було повідомлено, що вона має право надати відповідні пояснення у суді або викласти їх у письмовій формі. На вказане чоловік ОСОБА_1 пояснив, що вони так само принципові, як і поліцейські, а протокол про адміністративне правопорушення можна скласти вранці, тим більше що через 15 хв. може його взагалі не потрібно буде складати. В свою чергу звертаючись до ОСОБА_1 він, післшя телефонної розмови з невідомою особою, з якою консультувався з приводу подальших дій та позиції ОСОБА_1 пояснив їй, щоб вона зазначила, щоне їхала, а лише хотіла тронутись і все, крім того він сказав, щоб вона не хвилювалась і в суді вони "все вирішать". В решті ОСОБА_1 просто покинула місце проходження медичного огляду і відмовилась від отримання копії протоколу про адміністративнге правопорушення.

Зафіксовані відеозаписами обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджені відеозаписи фіксують реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі. Оглянуті відеозаписи дають можливість встановити їх узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає їх як належний доказ у справі.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаних відеозаписів стороною захисту не надано. Не встановлено таких і під час судового розгляду.

Суд також зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуватися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

На переконання суду, в умовах правового режиму воєнного стану, поліцейські мали право зупинити транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 з метою перевірки документів водія транспортного засобу, встановлення її особи, тощо.

Крім того, за клопотанням сторони захисту у судове засідання неодноразово викликався поліцейський, який склав протокол серії ЕПР1 №226241 від 21.01.2025 року, а саме ОСОБА_2 .

У судове засідання призначене на 06 листопада 2025 року до суду з`явилась ОСОБА_1 , її чоловік та ще одна особа чоловічої статі у цивільному одязі, яка секретарю судового засідання представилась як вільний слухач, спілкувався з вказаними особами і тільки після виходу судді до нарадчої кімнати повідомила секретаря, що він є поліцейським.

В ході судового розгляду стороною захисту будь-яких клопотань щодо необхідності виклику свідків не заявлялось, крім того ОСОБА_1 не заперечувала щодо завершення судового слідства та прийняття рішення на підставі досліджених судом доказів.

Після виходу суду до нарадчої кімнати, секретарю судового засідання було повідомлено, що особа чоловічої статі у цивільному одязі, який представився вільним слухачем, є співробітником поліції, який прибув до суду за викликом з метою надання свідчень.

Такі дії суд оцінює як зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами та свідоме затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вищевказані докази, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно ч. 2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією (рішенняу справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 34, 35 КУпАП обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлені.

Враховуючи обставини справи, дані про особу правопорушника, вважаю необхідним визначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкцій ч.1 ст.130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами, а саме у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у зв`язку з винесення постанови про накладання адміністративного стягнення, на порушника покладається обов`язок сплати судовий збір, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 коп. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 130 ч.1, 283,284 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік

Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 коп. Отримувач коштів ГУК в Одеській області /Приморський район/ 22030101 ЄДРПОУ отримувача - 37607526, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UА0015758, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту прокурора без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя: К.О. Лагода