ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5011/25 Головуючий в 1 інст. Апаллонова Ю.В.
Провадження №33/807/928/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Добриня Я.О., представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Фельського С.Л., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 12 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН- НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 19 травня 2025 року о 09-02 годині в м. Запоріжжя вул. В`ячеслава Зайцева, 10 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai Tucson д.н. НОМЕР_2 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_2 , внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3.Б, п. 18.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР). У наслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що накладене на ОСОБА_3 стягнення є занадто м`яким.

Вважає, що суд під час розгляду справи допустив однобічність та спрощений підхід, що призвело до невідповідності накладеного стягнення ступені тяжкості провини.

Наголошує, що при розгляді справи ОСОБА_1 не в повній мірі усвідомив небезпеку вчинених дій. Так, через свою необачність він збив двох людей, що могло привести до важких тілесних ушкоджень, а також до смерті. Фактично, вона чудом відбулася легкими тілесними ушкодженнями та погіршенням морального стану.

Вказала, що мало місце її спілкування із ОСОБА_1 , де останній висловлювався в грубій формі, надавши їй 2500 гривень на лікування. Однак, в подальшому, після телефонного дзвінка ОСОБА_1 товаришем потерпілої, ОСОБА_1 фактично облаяв останнього, зазначивши, що не буде здійснювати подальше компенсування на лікування потерпілої.

Наполягає, що вищевказані факти характеризують ОСОБА_1 як людину, яка не має жодних моральних принципів, співчуття, людяності, а тим паче розкаяння за вчинення правопорушення. Натомість, суд першої інстанції застосував до ОСОБА_1 найм`якше стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП, що викликає у потерпілої обурення, зважаючи на поведінку водія, а той факт. що пішоходи не отримали серйозних травм через своє везіння, не може применшувати відповідальність водія за вчинене правопорушення.

Просить змінити постанову суду в частинні накладеного на ОСОБА_1 стягнення та застосувати до нього найсуворіше покарання, передбачене ст. 124 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів зазначила, що про час та місце розгляду справи не була повідомлення належним чином, внаслідок чого участі під час розгляду справи не приймала. Копію оскаржуваної постанови отримано її захисником 17 липня 2025 року, після ознайомлення з матеріалами справи. Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, нею пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду, з урахування положень ст. 294 КУпАП, вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2025 року.

10 жовтня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Добринь Я.О. звернувся до апеляційного суду із запереченням на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 . Зазначив, що ОСОБА_1 не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими. Вказав, що ОСОБА_1 неодноразово спілкувався з потерпілою в спокійній формі, вибачився, запитував у потерпілої щодо стану її здоров`я, де вона працює, чи отримує лікарняний і те, що він на деякий час готовий надати матеріальну допомогу в розмірі 2500 гривень, на що потерпіла погодилася. При цьому повідомила, що планує отримати лікарняний. Після цього, ОСОБА_1 ще раз вибачився та повідомив, що потерпіла може в будь-який час звертатись до нього в телефонному режимі.

Звернув увагу, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості задовольнити апеляційну скаргу, оскільки відповідно до вимог ст. 294 КУпАП у разі зміни постанови в частинні накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті КУпАП, воно не може бути посилено.

Враховуючи належне повідомлення потерпілої ОСОБА_2 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність її представника - адвоката Фельського С.Л., ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Добриня Я.О., які зазначили про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_2 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останньої, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Під час апеляційного перегляду справи, представник потерпілої - адвокат Фельський С.Л. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що під час ДТП за участю ОСОБА_1 було збито людей, ОСОБА_2 пішла на зустріч водію щодо вирішення питань наслідків дорожньої - транспортної пригоди. Однак, ОСОБА_1 не вибачився перед нею та не розкаявся.

ОСОБА_1 пояснив суду, що вдень складання протоколу здійснював рух на автомобілі зі сторони ТЦ «України» на перехрестя, подивився по сторонам, жодних людей на проїзній частині дороги не було. Після початку його руху, дві жінки почали перебігати дорогу, внаслідок чого, він бампером свого автомобілю зачепив потерпілу ОСОБА_2 . Викликав поліцію та швидку допомогу. В лікарні дізнався номер телефону потерпілої ОСОБА_2 , зв`язався з останньою та надав погоджену з нею суму на лікування в розмірі 2500 гривень. Потім, до нього подзвонив слідчий та повідомив про наявність справи за фактом вказаної ДТП, оскільки збито дві людини. Потерпіла зазначила про необхідність коштів на лікування в розмірі 50000 гривень, однак підтверджуючих документів за результатами свого лікування не надала. Вказану суму грошей, він не зміг зібрати. Страхова компанія повідомила його, що компенсує лікування потерпілої ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Добринь Я.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її не обґрунтованою. Вказав, що потерпіла ОСОБА_2 доказів свого лікування не надала, а отже її витрати є недоведеними. Наголосив, що вимога потерпілої суперечить положенням ст. 294 КУпАП, оскільки в разі зміни постанови в частинні накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті КУпАП, воно не може бути посилено.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшов до наступних висновків.

Положеннями статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що свою вину в порушенні п. 18.1, 2.3 Правил дорожнього руху та у скоєнні дорожньої - транспортної пригоди ОСОБА_1 не оспорює.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими суддею суду першої інстанції зібраними по справі доказами, а саме даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПТ1 від 19 травня 2025 року; схемі місця ДТП, письмових поясненнях, фототаблиці.

Відповідно до вимог статей 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди та ін.

Відповідно до ст. 30 КУпАП, позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Санкцією ст. 124 КУпАП закріплено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Отже, санкція ст. 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме у вигляді штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами.

При визначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_1 в межах санкції ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом держаного примусу, дійшов обґрунтованого висновку про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суддя суду першої інстанції надав об`єктивну оцінку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме те, що ОСОБА_1 визнав свою вину, вперше притягується до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_1 під час розгляду справи вину в інкримінованому йому правопорушенні визнав, вибачився перед потерпілою, надав матеріальну допомогу в розмірі 2500 гривень, що не заперечується ОСОБА_2 .

Відповідно до заяви ОСОБА_2 внаслідок ДТП, остання відмовилась від проходження судово-медичної експертизи, у зв`язку із чим. надавати для її проведення медичні документи відмовилася. В результаті пригоди отримала незначні (легкі) тілесні ушкодження. Просила відомості про ДТП в Єдиний реєстр досудових розслідувань не вносити та досудове розслідування не проводити. (а.с. 7).

Крім того, ні потерпілою, ні її представником не надано доказів на підтвердження того, що за наслідками дорожньої - транспортною пригоди за участю водія ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, як і не надано доказів лікування останньої за наслідками вказаної пригоди.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду вважає, що визначене суддею суду першої інстанції адміністративне стягнення у виді штрафу відповідає приписам статті 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, суддею суду першої інстанції було вірно призначено адміністративне стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст. 124 КУпАП, оскільки адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Отже, суддя суду першої інстанції належно обґрунтував обрання адміністративного стягнення, яке не є найсуворішим з передбачених санкцією ст. 124 КУпАП, при цьому в повній мірі врахував вимоги статті 33 КУпАП України, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, тощо.

Істотних порушень суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення прав учасників судового розгляду, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», §84).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для скасування судового рішення.

Таким чином, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддя суду першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілої є необґрунтованими, у зв`язку з чим її слід залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2025 року, залишити без змін як законну та обґрунтовану.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 12 червня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/5011/25