Справа № 309/5645/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/75/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Мацоли А. В. на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 30.12.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023083 від 27.11.2024 та постанови судді від 30.12.2024 вбачається, що 27.11.2024 о 19 год 30 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. Яблунівка) у межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Вишково (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Мацола А. В. просить постанову судді від 30.12.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Посилається на те, що суд порушив право ОСОБА_2 на захист, оскільки розглянув справу без участі сторони захисту, не взявши до уваги подану захисником заяву про перенесення судового засідання та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. При цьому, стверджує, що ОСОБА_2 не подавав працівникам прикордонної служби заяви про розгляд справи без його участі і подібні заяви не підписував. Зазначає, що ОСОБА_2 є мешканцем населеного пункту, який знаходиться у прикордонній зоні і жодного наміру на незаконний перетин державного кордону не мав. Протокол за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у присутності ОСОБА_2 не складався, додані до протоколу докази є неналежними та недопустимими і жодним чином не підтверджують вину останнього у вчиненні правопорушення, відображені у цих доказах відомості є неправдивими та базуються виключно на припущеннях працівників прикордонної

-2-

служби. Разом з тим, протокол не відповідає вимогам ст. 251, 256 КУпАП, оскільки у ньому не відображено суті правопорушення, не розкрито його об`єктивної та суб`єктивної сторони. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 одружений і разом з дружиною виховують дитину.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та захисник-адвокат Мацола А. В., на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Мацоли А. В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023083 від 17.11.2024 стверджується, що 27.11.2024, приблизно о 19 год 30 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно розшукового відділу (з м.д.н.п. «Яблунівка») в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Вишково (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано ОСОБА_2 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 27.11.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27.11.2024; рапортом інспектора

-3-

прикордонної служби 1-ої категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 від 27.114.2024; довідкою про результати затримання від 27.11.2024.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1-ої категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається захисник-адвокат Мацола А. В. в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 1-ої категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших неправомірних дій під час затримання ОСОБА_2 .

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_2 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_2 безпідставно, наявні у матеріалах справи докази не можна вважати належними та допустимими, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення, зокрема і те, що ОСОБА_2 намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

-4-

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не підписував протокол та інші наявні у справі документи, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів на незаконні дії працівників прикордонної служби під час складання адміністративних матеріалів щодо нього за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження її версії щодо незаконності дій працівників прикордонної служби під час проведення ними затримання ОСОБА_2 поблизу лінії державного кордону України при спробі його незаконного перетину, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, яких не містять і матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів захисника у цій частині.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції, які в своїй сукупності підтверджують намір ОСОБА_2 на перетин державного кордону України поза межами пункту пропуску.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 27.11.2024 о 19 год 30 хв ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Вишково.

-5-

Погоджуючись з цим висновком, апеляційний суд вважає, що факт перебування ОСОБА_2 в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Вишково без військово-облікових документів, його поведінка під час затримання, дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 мав намір перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску.

У зв`язку з чим, як безпідставні і такі, що жодним чином не спростовують вищевказаних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є мешканцем с. Яблунівка, що знаходиться в прикордонній зоні, і систематично їздить до м. Хуст та м. Тячів із сім`єю та у власних справах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин кордону, оскільки являється мешканцем населеного пункту, який знаходиться в прикордонній зоні, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не свідчать про відсутність у ОСОБА_2 наміру на перетин державного кордону України поза межами пункту пропуску, а відтак і не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. При цьому, апеляційний суд бере до уваги факт відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку і йому надана відстрочка від мобілізації.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_2 на захист, оскільки розглянув справу без його участі, при цьому не повідомивши його про час та місце розгляду справи, апеляційний суд не бере до уваги та визнає такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права останнього на захист та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що останньому було відомо, що справа буде розглядатися Хустським районним судом, і він просив розглянути таку без його участі. Жодних доказів, які б свідчили про те, що вказану заяву ОСОБА_2 не підписував чи підписав її під примусом, стороною захисту не надано. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляд цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про незаконність оскаржуваної постанови, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

-6-

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_2 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Мацоли А. В. залишити без задоволення, а постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 30.12.2024 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя