Провадження №33/812/460/25 Категорія: ст. 124 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Дірко І. І.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївській апеляційний суд

в складі: головуючої- судді Ямкової О. О.,

за участю: секретаря Лівшенка О. С.

захисниці Дементьєвої Ю. С.

представника потерпілого Долгова А. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання потерпілого ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 8 вересня 2025 року, стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 2 січня 2025 року близько 8 години 40 хвилини на 226км автодороги Н-11 «Дніпро-Миколаїв» водійка ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Micra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила пункт 2.3б ПДР України, оскільки була неуважною та не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого допустила зіткнення з вантажним автомобілем «Volvo FH42», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Trailor», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по тій же дорозі, але в зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2025 року провадження у справі закрито за відсутністю у діях ОСОБА_2 порушення пункту 2.3б ПДР, як складу адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 14 жовтня 2025 року потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді від 8 вересня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що про прийняте судове рішення дізнався лише 9 жовтня 2025 року, отримавши від страхової компанії відповідь разом із постановою судді.

Справа розглянута за відсутністю учасників ДТП, за їх належним повідомленням, та в присутності представника потерпілого та захисниці особи, провадження відносно якої у справі закрито.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні ОСОБА_1 , заслухавши його представника на підтримку клопотання про поновлення строку, а також заперечення захисниці Дементьєвої Ю. С., вивчивши матеріали справи приходжу до наступного.

Згідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому поважними причинами пропуску процесуального строку, у світлі практики ЄСПЛ, є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і не бажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно матеріалів адміністративного провадження, судове рішення про закриття провадження відносно ОСОБА_2 за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, постановлено 8 вересня 2025 року у судовому засіданні за участі захисниці особи, відносно якої закрито провадження, та представника потерпілого. На наступний день, 9 вересня 2025 року, постанова судді направлена до Єдиного судового реєстру рішень, де опублікована в загальному доступі 10 вересня 2025 року. Втім, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана лише 14 жовтня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого ст. 294 КУпАП.

З матеріалів адміністративної справи та постанови судді вбачається, що учасники справи були достеменно обізнані з її рухом та датою ухвалення остаточного судового рішення. Але незважаючи на обізнаність про закінчення розгляду справи 8 вересня 2025 року у судовому засіданні, в якому були присутні і представники учасників ДТП, сам потерпілий ОСОБА_1 та його представник не зверталися до суду за отриманням постанови, не ознайомилися з її змістом в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не демонстрували добросовісність поведінки задля своєчасного отримання копії постанови судді, тобто зайняли пасивну позицію, і тому отримавши копію постанови судді від страхової компанії звернулися з апеляційною скаргою з пропуском строку без поважних на то причин.

Доводи потерпілого та його представника про необхідність відліку строку на оскарження з дати отримання копії постанови судді, є по-перше, такими, що суперечать положенням статті 294 КУпАП, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови суддею, а по-друге, ці обставини не підтверджені ними жодним допустимим доказом.

Отже, апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причини, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити потерпілому ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 8 вересня 2025 року, якою закрито провадження відносно ОСОБА_2 за порушення пункту 2.3б ПДР у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_1 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова