Справа № 353/893/25
Провадження № 3/353/228/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , не працюючої, гр. України, за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

13.10.2025 року інспектором СЮП Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дужик А.А. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 253699 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, відповідно до якого «гр. ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання самовільно залишила місце проживання, була відсутня у період часу з 18 год. 00 хв. 11.10.2025 року по 17 год. 20 хв. 13.10.2025 року, в результаті чого бродягувала, про місце перебування не повідомляла та повертатись до місця проживання не хотіла».

22.10.2025 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП вперше надійшли до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області.

22.10.2025 року постановою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП направлено до Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на доопрацювання для усунення недоліків.

31.10.2025 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП повторно надійшли до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. При цьому недоліки зазначені в постанові суду не були усунуті в повному обсязі.

Розгляд справи було призначено на 14 год. 00 хв. 12.11.2025 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що її донька ОСОБА_2 двічі покидала місце проживання. При цьому з самого початку вона вживала всіх необхідних дій для встановлення її місця перебування, неодноразово проводила з нею бесіди. Просила розгляд даної справи провести у її відсутності.

Враховуючи те, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 184 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності за законом.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП проявляється саме в умисному невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за вказаною статтею має бути вказано, які саме нормативні акти порушено і якими конкретно діями особи. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який порушено та які саме дії вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 253699 зазначено, що ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків щодо щодо виховання своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання самовільно залишила місце проживання, була відсутня у період часу з 18 год. 00 хв. 11.10.2025 року по 17 год. 20 хв. 13.10.2025 року, в результаті чого бродягувала, про місце перебування не повідомляла та повертатись до місця проживання не хотіла, чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.184 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, матеріали справи, окрім протоколу, містять, письмові пояснення ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_1 , рапорти працівників поліції, а також характеристику Тлумацької міської ради Івано-Франківської області стосовно ОСОБА_1 та відомості про зареєстрованих осіб по АДРЕСА_1 .

Зокрема з характеристики Тлумацької міської ради Івано-Франківської області, складеної відносно ОСОБА_1 , встановлено, що остання позитивно характеризується за місцем реєстрації, немає постійного місця праці, допомагає матері по утриманню домашнього господарства, скарг на неї не поступало (а.с. 15).

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій, є основним джерелом доказів, складається по встановленій формі і повинен містити дані, необхідні для розгляду справи по суті, а саме: дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 580036 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не зазначено прізвища, адреси свідків, не зазначено причин їх відсутності, та не відібрано у них письмових пояснень. Крім цього в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано час та місце вчинення адміністративного правопорушення, що позбавляє можливості суд визначити підсудність розгляду даної справи, оскільки відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим обставини, які описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено, в яких саме діях ОСОБА_1 вбачається неналежне виконання батьківських обов`язків щодо ОСОБА_2 , не конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала.

Крім цього, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки, як ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.

Так відповідно до копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.10.2025 року вбачається, що її донька ОСОБА_2 11.10.2025 року в телефонному режимі повідомила про те, що вона перебуває в центрі с. Нижнів Івано-Франківського району Івано-Франківської області та хоче піти погуляти. Натомість ОСОБА_1 попросила доньку повернутись додому о 20 год. 00 хв., на що донька погодилась та пообіцяла повернутись у визначений час. Після розмови ОСОБА_1 направилась до кімнати доньки та виявила відсутність одягу. В подільшому близько 19 год 30 хв. вона зателефонувала доньці та запитала чи вона направляється додому. В свою чергу ОСОБА_2 в агресивній формі попросила її більше не телефонувати та заблокувала номер телефону матері. У зв`язку з цим ОСОБА_1 направилась на пошуки доньки до центру с. Нижнів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, проте там її не виявила. Також під час пошуку розпитувала знайомих людей, які повідомили, що бачили ОСОБА_2 на автозаправці у компанії ОСОБА_3 . Зв`язавшись з матір`ю ОСОБА_3 , остання повідомила, що його не було вдома та місце його перебування не відоме. В подальшому вони разом обійшли с. Петрів, проте дітей не виявили. 13.10.2025 року вона отримала дзвінок від матері ОСОБА_3 , яка повідомила, що їй надійшло текстове повідомлення від ОСОБА_2 про те, що вони з ОСОБА_4 перебувають у с. Клубівці та просила надіслати їй гроші.

Також відповідно до копії письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_2 від 13.10.2025 року остання ствердила, що 11.10.2025 року близько 18 год. 00 хв. до неї зателефонував її друг ОСОБА_5 та запропонував вийти на прогулянку в центр с. Нижнів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, на що вона погодилась. Матері вона вирішила нічого не говорити й пішла гуляти з другом. З матір`ю перебуває в не дуже довірливих відносинах, оскільки остання забороняє їй спілкуватись з її другом ОСОБА_4 . Під час прогулянки ОСОБА_6 запропонував їй поїхати в м. Івано-Франківськ погуляти по місту, на що вона погодилась. Про такий намір матір не повідомляла. При цьому матір дзвонила до неї о 20 год. 00 хв. 11.10.2025 року, однак вона вирішила заблокувати її номер телефону, оскільки остання заважає їй робити те, що вона хоче. Приїхавши до м. Івано-Франківськ, її друг ОСОБА_6 подзвонив до свого товариша та домовився про те, що вони прийдуть до нього на квартиру. У період з суботи до понеділка 13.10.20525 року вони проводили час на квартирі в м. Івано-Франківську, поки їх не знайшли працівники поліції. Ствердила, що вчиняє таке не вперше, матір не слухає.

Отже встановлені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак ухилення її від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини. Зокрема, залишення неповнолітньою ОСОБА_2 місця свого проживання сталося не через ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини, а через бажання самої неповнолітньої дитини провести час з другом. При цьому ОСОБА_1 вживала всіх необхідних заходів, спрямованих на розшук доньки, в т.ч. повідомила про це поліцію.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Виходячи з аналізу норм КУпАП, суд зазначає, що при вирішенні питання щодо наявності законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, протокол розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновків експертів, речовими доказами, фотоматеріалами, т.і.), та не може виступати єдиним доказом скоєння проступку.

Згідно з п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, будь-яких доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які б свідчили про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у матеріалах справи немає. В свою чергу протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним та належним доказом вчинення правопорушення. З врахуванням вищенаведеного та того, що протокол про адміністративне правопорушення, складений зі значними порушеннями, суд вважає, що наведені обставини дають підстави стверджувати те, що працівник поліції недбало віднісся до складання відносно ОСОБА_1 протоколу та інших матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Долучені до матеріалів справи рапорти працівників поліції від 13.10.2025 року та 27.10.2025 (а.с. 3-4, 20), у яких викладені обставини, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 13.10.2025 року за своїм правовим змістом є документами, якими поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість своїх дій під час виявлення адміністративного правопорушення, та не є доказом по справі.

Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом національного права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 20.10.2011 року N 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України, встановлено, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

Таким чином, вважаю, що по даній справі про адміністративне правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому суд приходить до висновку про відсутність в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та керуючись ст.ст. 9, 40-1, 184, 251, 256, 280, 283, 284, 287, 291, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. віднести на рахунок держави.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду на протязі 10 днів з дня винесення постанови через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА