ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/36716/25

Провадження № 3/947/4871/25

06.11.2025 року м. Одеса

Cуддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 445900 від 07.09.2025 року)

ВСТАНОВИВ:

06.09.2025 року о 23:55 год., за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, біля будинку № 67, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував електричним самокатом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST» відповідно до якого у останнього виявлено 1,91 %о (проміле) алкоголю.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.9 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9(а) «Правил дорожнього руху» України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Адвокат Занько А.М., що діє в інтересах та захист ОСОБА_1 заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення та просив зупини провадження у справі, у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 служби у лавах ЗСУ, що підтверджується відповідною довідкою.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, приходить до переконання, що в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Належність і допустимість доказів. За ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи тощо. Акт огляду з використанням «DRAGER ALCOTEST» є офіційним документом, складеним уповноваженою службовою особою за результатами застосування сертифікованого спеціального техзасобу.

За загальними засадами оцінки доказів (ст. 252 КУпАП) та презумпції правомірності дій посадових осіб у межах компетенції, такий документ має підвищену доказову силу до спростування належними та переконливими контрдоказами (висновком про технічну несправність приладу, даними про відсутність/прострочення повірки, істотними порушеннями процедури огляду тощо).

Суд ураховує, що: Протокол про адміністративне правопорушення відображає факт керування електросамокатом ОСОБА_1 у конкретний час і місці, фіксує підстави для проведення огляду (ознаки сп`яніння/поведінка, що викликала обґрунтовану підозру), а також посилання на застосування спеціального технічного засобу. Акт огляду містить цифровий результат 1,91 ‰, що суттєво перевищує нульовий поріг, і свідчить про стан алкогольного сп`яніння. Відеозапис із місця події корелює з документальними даними: ідентифікує особу, засіб пересування, обставини зупинки/спілкування, пропозицію та проведення огляду, фіксує відсутність примусу/перешкод під час тесту. Матеріали справи не містять даних про порушення порядку проведення огляду або застосування несправного/неповіреного приладу, що могло б нівелювати показання «DRAGER ALCOTEST».

Об`єктивна сторона виражена у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом приладового вимірювання 1,91 ‰. Суб`єкт спеціальний (водій транспортного засобу), яким у цій ситуації виступає ОСОБА_1 , що керував електросамокатом у дорожньому середовищі. Суб`єктивна сторона вина у формі прямого умислу або принаймні свідомого допущення: особа усвідомлювала, що вжила алкоголь (або мусила та могла усвідомлювати наслідки своїх дій), і продовжила керування. Для складу ст. 130 КУпАП достатньо встановлення факту керування у стані сп`яніння, підтвердженого належним оглядом; мотиви чи цілі поїздки значення не мають.

Підстави для зупинки і проведення огляду випливають із виявлених ознак сп`яніння та поведінки водія; огляд проведено із застосуванням спеціального технічного засобу у присутності поліцейських, що відображено в акті. Даних про порушення прав ОСОБА_1 під час процедури огляду (нероз`яснення прав, відмова надати копії документів, відмова забезпечити альтернативний огляд у закладі охорони здоров`я за наявності вимоги тощо) матеріали не містять. Отже, результати огляду отримані в порядку, що відповідає вимогам закону і підзаконних актів, а тому є допустимими та достовірними.

Письмові (протокол, акт огляду) та технічні (відеозапис) джерела, оцінені у взаємозв`язку, утворюють послідовну, внутрішньо несуперечливу систему доказів, яка підтверджує всі елементи складу правопорушення: особу водія, факт керування електросамокатом, час і місце події, проведення огляду, числовий результат 1,91 ‰. Будь-які розумні сумніви щодо фактичних обставин події відсутні.

Наявні у справі належні, допустимі, достовірні й достатні докази переконливо підтверджують, що ОСОБА_1 06.09.2025 керував транспортним засобом електричним самокатом у стані алкогольного сп`яніння (1,91 ‰), чим порушив п. 2.9(а) ПДР України. У його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку з цим вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена у повному обсязі.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст.121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №13-06 (далі - ПДР України).

Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій - четвертій статті 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, і в вузькому - механічний транспортний засіб.

У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023, касаційна інстанції зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Окрім того, відповідно до Закону України №2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року визначено поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Суб`єктами правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортний засіб, а не лише механічних транспортних засів.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, оскільки останній не отримував таке право, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Суд, розглянувши клопотання адвоката Занька А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, користується процесуальними правами, зокрема правом на захисника та на участь у розгляді справи. Проте Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає можливості зупинення провадження у зв`язку з проходженням особою військової служби, у тому числі у лавах Збройних Сил України.

Частина 1 статті 280 КУпАП зобов`язує суд розглянути справу в межах строків, установлених законом, і прийняти рішення за наявними матеріалами, якщо інше прямо не передбачено нормами Кодексу. Відповідно до статей 38, 277, 283 КУпАП, строки розгляду справи про адміністративні правопорушення мають імперативний характер і не підлягають зупиненню або продовженню з причин, не передбачених законом.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір стягується із особи, яка притягується до адміністративної відповідальностіу разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом із тим, нормами п. 12 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Оскільки особа, що притягується до адміністративної відповідальності являється військовослужбовцем, тому підлягає звільненню від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, оскільки останній не отримував таке право.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.