Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1241/25
Провадження № 3/499/623/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2025 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І. В., розглянувши матеріали справи, які надійшли від ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 126Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду Одеської області від ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 476935 від 08.10.2025 року, водій ОСОБА_1 08.10.2025 року о 10:20 год. за адресою: вул. Генерала Плієва, буд. 50, с. Знам`янка Березівського району Одеської області, керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пп. 2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року.

Повідомлений про розгляд справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надавав.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 126 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Згідно п.1.3. та п.1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно п. 2.1. а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як вбачається з ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП на осіб, які в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 126 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, що відповідно до ст.ст.251, 256КУпАП мають бути додані до протоколу про адміністративне правопорушення та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Суд констатує ту обставину, що диспозицією ч.5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Так, в обґрунтування інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 476935 від 08.10.2025 року;

- копію письмових пояснень ОСОБА_1 , за якими останній вказує, що вживав алкогольні напої, керував транспортним засобом та після його зупинки працівниками відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- копію постанови серії ЕНА №5890115 від 08.10.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 121 КУпАП;

- лист ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області № від 14.10.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 притягувався раніше до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 126, ч.6 ст.121 КУпАП від 16.04.2025 року, ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 122 КУпАП від 05.02.2025 року;

- лист ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області № від 14.10.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 за відомостями ІПНПУ «ГСЦ Посвідчення водія» посвідчення водія отримував серії НОМЕР_1 від 05.02.2021 року (Категорії: В);

- форму виводу «Армор» з адмінпрактикою щодо ОСОБА_1 , в якій зазначено, що відносно ОСОБА_1 16.04.2025 року було складено постанову серії ЕНА № 4517682 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування мопедом «Дельта» без посвідчення водія.

- лист ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області № від 28.10.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 за відомостями ІПНПУ «ГСЦ Посвідчення водія» посвідчення водія отримував серії НОМЕР_1 від 05.02.2021 року (Категорії: В), але має статус: зданий на збереження.

Дослідивши вищезазначені докази, суддя поза розумним сумнівом не вбачає ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, оскільки як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, при цьому, до матеріалів справи долучено два листи ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області: № від 14.10.2025 року та № від 28.10.2025 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія (категорія: В), однак наразі воно здано на збереження, з чого слідує, що ОСОБА_1 мав право на керування транспортним засобом, яким керував.

Дані обставини наявності права керування транспортними засобами також підтверджуються застосуванням поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення у зазначені складу адміністративного правопорушення терміну «водій», що у відповідності до ПДР України означає особу, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Суддя зауважує, що керування транспортним засобом особою, яка має право керування транспортним засобом, однак не має його при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, має відповідальність відмінну від відповідальності за ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП.

Будь-яких відомостей, що ОСОБА_1 позбавлений права керування або щодо нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування суду не надано.

Суддя констатує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки такий протокол по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо зафіксованого правопорушення.

За приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави (рішення від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції»).

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а зазначає, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України» та ін.).

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення у зв`язку з тим, що містить відомості про обставини правопорушення, які не відповідають складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному конкретному випадку не встановлено події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.245, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ігор ПОГОРЄЛОВ