Справа №591/2971/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/873/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Бровка Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бровка Р.М. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.05.2025 року водій ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 14 березня 2025 року о 14 год. 40 хв., керував автомобілем Hyundai Santa Fe, н.з. НОМЕР_1 , в м. Суми по пр. Свободи, 29/1, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, від проходження огляду на місці зупинки транспортного заходу за допомогою приладу газоаналізатор алкотест «Drager» та в закладі охорони здоров`я категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Бровко Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29.05.2025 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказував, що суддя помилково вважав, що ОСОБА_1 здійснював керування ТЗ, що зафіксована на відеозаписах, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не здійснював керування ТЗ, а перебував на водійському місці в той час, коли до нього підійшов працівник патрульної поліції.

Зазначав, що з матеріалів справи та відеозапису вбачається, що його підзахисний є військовослужбовцем. Натомість суддя суду першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту стосовно того, що огляд військовослужбовця на алкогольне сп`яніння (в т.ч. і коли він керує ТЗ, тобто, перебуває в статусі водія) має проводитися виключно уповноваженою особою ВСП, яка діє в ЗСУ, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП та Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 12.01.2024 №32. Натомість, установлений законом порядок працівниками поліції не був дотриманий, а тому вся процедура огляду, яку застосували до ОСОБА_1 , згідно приписів ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом.

Стверджував, що суддею Зарічного районного суду м. Суми не було взято до уваги доводи сторони захисту стосовно того, що до ОСОБА_1 не можливо застосувати такий вид стягнення, як позбавлення керування ТЗ, оскільки на момент оформлення адміністративних матеріалів та їх розгляду, такого права його підзахисний не мав у зв`язку з тим, що був позбавлений його та строк позбавлення закінчився. Таким чином на момент розгляду справи, були відсутні докази наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія, а тому ці обставини є перешкодою для застосування такого виду стягнення, як позбавлення права керування ТЗ. З огляду на те, що ОСОБА_1 права керування ТЗ не набув, оскільки був позбавлений права керування ТЗ постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2023, позбавлення його такого права буде суперечити ст. 30 КУпАП.

Вказував, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, а доказів щодо встановлення факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бровка Р.М. який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29.05.2025 року та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, відео-файли, долучені адвокатом додаткові пояснення у справі, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 271247 від 14.03.2025 року, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с. 1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_1 (а.с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4);

- розпискою ОСОБА_2 (а.с. 5);

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕНА № 4270810 від 14 березня2025р., складеної відносно ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 7);

- довідкою відділу АП УПП в Сумській області від 17 березня 2025 року, з якої вбачається, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 18.02.2016 (а.с. 8)

- відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Так, з відеозаписів вбачається, що після зупинки транспортного засобу Hyundai Santa Fe, н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та під час спілкування з працівником поліції у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого, відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та місці зупинки транспортного засобу або в лікарні, на що він категорично відмовився. Працівниками поліції було роз`яснено водію про те, що у разі відмови від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Після цього поліцейськими було складено протокол, ознайомлено водія з його змістом. Від підпису протоколу та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5.ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, а лише перебував на місці водія, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, із відеозапису, долученого до адміністративних матеріалів, чітко вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 під`їжджає до працівника поліції і зупиняється. Після чого до нього підходить поліцейський на нагрудну камеру якого зафіксовано, що за кермом перебуває ОСОБА_1 . Отже, факт керування транспортним засобом беззаперечно підтверджується відеодоказом. За таких обставин доводи захисника про відсутність доказів керування транспортним засобом є помилковими та не ґрунтуються на фактичних даних справи.

Доводи захисника ОСОБА_3 про те, що працівниками поліції не залучено Військову службу правопорядку у Збройних Силах України, чим порушено порядок проведення огляду військовозобов`язаних на стан сп`яніння, є необґрунтованими, з наступних підстав.

За змістом ст.266-1 КпАП України огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Також, відповідно до ст. 266-1 КпАП України огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Отже, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.

Як вбачається з матеріалів провадження та відеозапису, водій ОСОБА_1 14 березня 2025 року о 14 год. 40 хв., керував автомобілем Hyundai Santa Fe, н.з. НОМЕР_1 , в м. Суми по пр. Свободи, 29/1, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами військової частини.

Разом з цим, будь-яких повідомлень про те, що ОСОБА_1 виконує відповідне завдання працівникам поліції він не висловлював та захисником не подано належних доказів до апеляційної скарги.

За таких обставин посилання апелянта на те, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, є суб`єктивним та необґрунтованим.

Таким чином, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, Закону України «Про національну поліцію».

Доводи сторони захисту про те, що до ОСОБА_1 не може бути застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку з тим, що на момент складання адміністративних матеріалів та розгляду справи він вже був позбавлений такого права, є безпідставними.

Відповідно до статті 30 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позбавлення спеціального права, зокрема права керування транспортними засобами, є видом адміністративного стягнення, що полягає у тимчасовій забороні здійснення певної діяльності. Закон не ставить можливість застосування цього виду стягнення у залежність від фактичного наявності у правопорушника відповідного посвідчення чи документально підтвердженого права на момент розгляду справи.

Згідно зі статтею 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. Норми Кодексу не передбачають звільнення від відповідальності чи обмеження у виді накладення стягнення за відсутності посвідчення водія.

Крім того, положення статті 15 Закону України «Про дорожній рух» визначають, що право на керування транспортними засобами набувається після отримання відповідного посвідчення. Водночас факт керування транспортним засобом особою, яка такого посвідчення не має, не звільняє її від юридичної відповідальності за правопорушення, пов`язані з керуванням.

При цьому об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа №702/301/20) звертала увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Обґрунтовуючи доводи, наведені у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Таким чином, застосування до водія адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи сторони захисту з цього приводу є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, а лише те, що останній відмовився від проходження огляду на місці, апеляційним судом не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто, це не є правом особи, яка керує транспортним засобом, а є його обов`язком, який ОСОБА_1 виконано не було, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку є самостійним складом адміністративного правопорушення, незалежно від фактичного встановлення стану сп`яніння.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП не вимагається наявність доказів, що підтверджують перебування водія у стані сп`яніння, якщо встановлено сам факт відмови від проходження огляду у встановленому порядку.

Матеріали справи містять відповідний протокол про адміністративне правопорушення, у якому зафіксовано відмову водія від проходження огляду, що підтверджується також відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції. Отже, ці дані є належними та допустимими доказами у розумінні статей 251, 252 КУпАП і достатніми для висновку про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про відсутність доказів стану сп`яніння є безпідставними, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає не лише за керування у стані сп`яніння, а й за відмову від проходження огляду на його визначення.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.

Тому з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бровка Р.М. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.