КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/3954/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі: ОСОБА_1 та її захисника Гомзи В. В.

Корнєєва М. О. та в його інтересах адвоката Харчука О. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Харчука Олександра Петровича, в інтересах ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу адвоката Харчука Олександра Петровича, в інтересах ОСОБА_3 ,

на постанову Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Проскурні О. І.

від 24 червня 2025 року

у справі №759/12607/25 Святошинського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП

громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року провадження за протоколом серії ЕПР1 №346573 від 30 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На дану постанову, 03 липня 2025 року адвокат Харчук О. П., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Апелянт вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи. Вказує, що потерпілим у даній справі є ОСОБА_2 , якому внаслідок ДТП заподіяно моральну шкоду, а транспортний засіб марки Опель Астра д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, було придбано в період шлюбу з його дружиною ОСОБА_3 , а тому вказаний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

Також адвокат Харчук О. П., 03 липня 2025 року подав апеляційну скаргу на вказану постанову в інтересах ОСОБА_3 . Просить постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вказує, що ОСОБА_3 є потерпілою в силу того, що вона є власником транспортного засобу марки Опель Астра д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками внаслідок ДТП.

У поданих доповненнях до апеляційної скарги адвокат Харчук О. П., вказував, що ОСОБА_2 рухався на автомобілі зі швидкістю 50 км/год. За ходом руху останнього перед перехрестям вул. Пономарьова та пров. Будівельників встановлений дорожній знак 1.23.1 - прилягання другорядної дороги - прилягання з правого боку. Таким чином, під час виконання руху ОСОБА_2 був впевнений у тому, що він здійснював свій рух по головній дорозі, а тому мав перевагу в русі на перехресті нерівнозначних доріг і водій транспортного засобу BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , що рухався другорядною дорогою, зобов`язаний був надати дорогу транспортному засобу Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , як такому, що наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі.

Звертав увагу суду на те, що винуватість водія транспортного засобу BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновком експерта №06/25 від 21.07.2025 з якого слідує, що оскільки водій автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 шляхом виконання вимог п. 12.3. ПДР України не мав технічної можливості уникнути пригоди, то, відповідно в даній дорожній обстановці, при наявному комплексі вихідних даних, в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з технічної точки зору, були умовою створення аварійної обстановки або перебували в причинному зв`язку з настанням цієї події, не вбачається.

В даній дорожній обстановці, при наявному комплексі вихідних даних, дії водія автомобіля BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з виникнення аварійної обстановки та настанням даної ДТП.

Щодо показів свідка ОСОБА_5 в частині порушення потерпілим ОСОБА_2 швидкісного режиму, встановленого на ділянці дороги де трапилась ДТП, вважав вказані покази є необґрунтованим та невмотивованими, оскільки факт порушення водієм швидкісного режиму на певній ділянці дороги може бути підтверджено виключно на спеціальні технічні засоби (радари), комплекси автоматичної фіксації швидкості руху або встановлені на підставі висновків експерта або спеціаліста в галузі автотехнічної експертизи.

Захисником Гомзою В. В., в інтересах ОСОБА_1 подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що зі схеми ДТП, що підписана всіма учасниками та додана до протоколу, вбачається, що на перехресті, де сталась подія, були відсутні знаки пріоритету, які б визначали порядок проїзду транспортних засобів даною ділянкою дороги. Крім того, з долучених фотографій ОСОБА_1 вбачається, що на даній ділянці дороги наявне тверде покриття у виді асфальту. Отже, вказане перехрестя є нерегульованим перехрестям нерівнозначних доріг, а тому викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають фактичним обставинам справи, в зв`язку чим в діях ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п. 16.11 ПДР України.

Доводи апеляційних скарг про те, що начебто ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.1 ПДР України не відповідають дійсності та не мають жодного відношення до предмета розгляду справи взагалі.

Щодо висновку експерта звертав увагу на те, що вказаний висновок експерта в суді першої інстанції не досліджувався, і клопотань про призначення будь-якої експертизи в суді першої інстанції жодною стороною по справі заявлено не було. Вказаний висновок не містить об`єктивних даних, на підставі яких проводилась експертиза, висновки експерта, наприклад у відповіді на питання №3 ґрунтуються на неналежних та не підтверджених даних, та на думку захисника, переслідують мету спотворення фактичних обставин справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 , його адвокат Харчук О. П., підтримав подані апеляційні скарги з підстав та доводів, викладених в ній.

ОСОБА_1 та її захисник Гомза В. В. проти проданих апеляційних скарг заперечили, просили постанову суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його захисника Харчука О. П., ОСОБА_1 та її захисника Гомзи В. В., суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346573 від 30.05.2025 слідує, що 30.05.2025 о 18 год. 10 хв. в м. Києві по провулку Приладному, при виїзді на нерегульоване перехрестя ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW X5», номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись по другорядній дорозі, не дала дорогу та скоїла зіткнення з автомобілем «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі під керуванням водія ОСОБА_2 . Як зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення, своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху та спричинила пошкодження транспортних засобів, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Встановивши, що викладені у протоколі обставини про порушення п. 16.11 ПДР (рух по другорядній дорозі) не відповідають фактичним, суд констатував відсутність на місці ДТП знаків пріоритету та наявність твердого покриття, через що перехрестя було рівнозначним, а не нерівнозначним, що виключає порушення вказаного пункту, та дійшов висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у діях ОСОБА_1 у зв`язку з чим закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом» із сукупності ознак, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні, а будь-який сумнів трактується на користь підсудного (принцип in dubio pro reo). Згідно з рішеннями Конституційного Суду України (зокрема, № 1-р/2019 та № 23-рп/2010), ці конституційні принципи та правові презумпції підлягають застосуванню і в справах про адміністративні правопорушення. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Статтею 124 КУпАП визначено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п 8.1 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Проїзд перехресть визначений главою 16 Правил дорожнього руху України.

Перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. (п. 16.1).

Так, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, яка інкримінується ОСОБА_1 , визначено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Протоколом про адміністративне правопорушення в вину ОСОБА_1 ставилося недотримання вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, який регулює проїзд нерівнозначних доріг. Проте, зі схеми місця ДТП та пояснень усіх учасників, які є належними доказами у справі, чітко вбачається, що на перехресті були відсутні знаки пріоритету, а дорога має тверде асфальтоване покриття. Відповідно до п. 16.13 ПДР, за таких обставин перехрестя є нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг. Таким чином, викладені у протоколі обставини про рух по «другорядній дорозі» та порушення п. 16.11 ПДР не відповідають фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, що виключає об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання сторони потерпілого на п. 16.15 ПДР як підставу для визнання ОСОБА_1 винною, оскільки цей пункт застосовується лише у випадку, коли неможливо визначити наявність покриття, тоді як у даній справі факт наявності твердого асфальтового покриття був встановлений і підтверджений. Отже, відсутні підстави для застосування до водія ОСОБА_1 правил проїзду нерівнозначного перехрестя.

Враховуючи, що перехрестя визнано рівнозначним, черговість проїзду визначається правилами проїзду рівнозначних доріг. Згідно з п. 10.11 та п. 16.12 ПДР, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч (правило «перешкоди справа»). Зі схеми ДТП та пояснень учасників встановлено, що автомобіль «Opel Astra» (водій ОСОБА_2 ) наближався до автомобіля «BMW X5» (водій ОСОБА_1 ) зліва, що виключає порушення нею правил проїзду рівнозначного перехрестя.

Доводи апеляційних скарг, що ґрунтуються на висновку експерта №06/25 та порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР, апеляційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Системний аналіз приписів ст. 7, 254 та 279 КУпАП визначає, що суд здійснює розгляд справи та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол, як процесуальний документ, встановлює суть порушення (фабулу обвинувачення), і суд не вправі самостійно змінювати її на шкоду особі чи відшукувати докази винуватості, оскільки це призведе до перебирання функцій обвинувача та порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини (зокрема, позиція ЄСПЛ у справі «Надточій проти України»). Оскільки протокол складено виключно за порушення п. 16.11 ПДР, посилання апелянта на порушення п. 10.1 ПДР є виходом за межі викладеного обвинувачення і не може бути прийнято судом як підстава для скасування постанови.

Водночас, посилання апелянтів на висновок експерта не спростовує встановлений судом факт відсутності складу правопорушення (ст. 124 КУпАП) у межах протоколу. Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а обов`язок щодо належного складання протоколу та доказування вини покладається на особу, яка його складає, відсутність у діях ОСОБА_1 порушення п. 16.11 ПДР (єдиного інкримінованого пункту) означає, що подія та склад правопорушення відсутні. Таким чином, висновок експерта, який стосується іншого пункту (п. 10.1 ПДР), не має причинного зв`язку із фабулою протоколу і не може бути належним доказом винуватості.

Таким чином, оскільки відсутні безсумнівні й належні докази на підтвердження порушення ОСОБА_1 саме того пункту ПДР, який був їй інкримінований протоколом (п. 16.11 ПДР), та беручи до уваги, що будь-які сумніви щодо доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться виключно на її користь (принцип in dubio pro reo та ст. 62 Конституції України), суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у діях ОСОБА_1 відсутні.

Висновки суду про закриття провадження є законним і обґрунтованими, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та визнання винною ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції та визнання винною ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката Харчука Олександра Петровича, в інтересах ОСОБА_2 , та адвоката Харчука Олександра Петровича, в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова