КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/4639/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі: ОСОБА_1 та його захисника Шевченка А. В.,

захисника Віданової О. В., в інтересах ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Віданової Олени Василівни, в інтересах ОСОБА_2 ,

на постанову Дарницького районного суду м. Києва

в складі судді Щасної Т. В.

від 17 липня 2025 року

у справі №753/9673/25 Дарницького районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На дану постанову 06.08.2025 адвокат Віданова О. В., в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказувала, що апелянт не згодна з висновком суду про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначає, що ОСОБА_2 , яка є потерпілою особою в даній справі, вважає, що суд першої інстанції неуважно дослідив надані у справі докази, зокрема висновок експертизи, якою було підтверджено, що ОСОБА_1 рухався з перевищенням швидкості, чим порушив п. 12.4 ПДР, а також з моменту виникнення перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, він не дотримався вимог п. 12.3 ПДР, а саме: не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу. Ухвалюючи рішення про закриття справи щодо ОСОБА_1 суд виходив з пояснень останнього, поверхових і суперечливих, яким дав однобічну оцінку.

Також подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в обґрунтування якого вказувала, що з повним текстом оскаржуваної постанови вона ознайомилась лише 31.07.2025, лише після розміщення її в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти поданої апеляційної скарги в поданому відзиві на неї захисник Шевченко А. В., в інтересах ОСОБА_1 , звертав увагу суду на те, що експертом не досліджувалось швидкість руху ОСОБА_1 жодних висновків щодо його швидкості руху експертом не було зроблено. Фактично експерт вказав про те, що в разі здійснення руху 60 км/год, то порушення п. 12.4 ПДР було. Жодного дослідження швидкості руху не проводилось. Порушення п. 12.3 ПДР Кононюком також в експертизі не відображено. Експертом тільки вказано, що ОСОБА_1 мав дотримуватись цього пункту. Крім того вказував, що порушення п. 12.4 ПДР з боку ОСОБА_1 не доводиться жодними доказами та базується на припущеннях.

Протокол про адміністративне правопорушення було складено без участі ОСОБА_1 чи його захисника та виключно за заявою адвоката потерпілої. Відповідно зміст протоколу відображає виключно позицію потерпілої сторони та не враховує позицію по даній справі ОСОБА_1 , а тому не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП. Вказує, що судом першої інстанції в постанові від 18.03.2025 було встановлено, що дії водія ОСОБА_2 знаходяться у безпосередньому зв`язку з виникненням даної ДТП. А у висновку експерта взагалі зазначено, що вона виїжджала на головну дорогу без зупинки перед виїздом.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Віданова О. В., в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 та його захисник Шевченко А. В. проти апеляційної скарги заперечили в повному обсязі, просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №324808 від 09.05.2025 слідує, що 14.10.2024 о 07:45 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 на пр-ті П. Григоренка, 16 в м. Києві в порушення п. 12.4 ПДР перевищив дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год в населеному пункту швидкість руху (згідно його показань рухався зі швидкістю 60 км/год), внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження, суд виходив із того, що у діях водія ОСОБА_1 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суд встановив, що попередня постанова суду вже визнала водія іншого автомобіля, ОСОБА_2 , винною у порушенні ПДР, що призвело до ДТП (виїзд із парковки без надання переваги в русі). Встановивши, що висновок експерта не зміг вирішити питання про наявність причинного зв`язку між невідповідністю дій ОСОБА_1 технічним вимогам ПДР (перевищення швидкості) та настанням ДТП, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б безпосередньо вказували на вину ОСОБА_1 у спричиненні аварії. Доводи щодо перевищення ОСОБА_1 швидкості руху (60 км/год) суд не визнав достатніми для притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки таке порушення саме по собі (якщо немає причинного зв`язку з ДТП) кваліфікується за ст. 122 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки на транспорті. Об`єктивна сторона полягає у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило вказані пошкодження.

Зазначене правопорушення є правопорушенням з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту настання суспільно шкідливих наслідків у виді пошкодження майна. Для констатації наявності у діях порушника об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та пошкодженням майна, зазначеного в диспозиції статті 124 КУпАП.

Пунктом 12.4. Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані. Однак, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини та Конституційний Суд України наголошують, що презумпція невинуватості та принцип «in dubio pro reo» вимагають, щоб усі сумніви стосовно винуватості особи тлумачилися на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи із стандарту доведення «поза розумним сумнівом» апеляційний суд констатує відсутність доказів вини ОСОБА_1 у спричиненні ДТП:

Згідно з протоколом, ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 12.4 ПДР. Згідно з висновком експерта № СЕ-19-25/3911-ІТ, у діях водія ОСОБА_1 дійсно вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР (рух зі швидкістю 60 км/год з його слів).

При цьому, експертом прямо зазначено: «Вирішити запитання щодо наявності (або відсутності) у діях водія ОСОБА_1 невідповідностей технічним вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди, не видається можливим».

Відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між можливим порушенням п. 12.4 ПДР та настанням ДТП виключає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у діях ОСОБА_1 . Суд першої інстанції вірно зауважив, що перевищення швидкості, яке не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, передбачає відповідальність за ст. 122 КУпАП, а не за ст. 124 КУпАП.

Доводи апелянта про порушення ОСОБА_1 п. 12.3 ПДР (невжиття заходів для зниження швидкості) є необґрунтованими та виходять за межі розгляду.

Апеляційний суд зауважує, що висновок експерта не встановив порушення п. 12.3 ПДР, яке б перебувало у причинному зв`язку з ДТП. Крім того, протокол складено виключно за порушення п. 12.4 ПДР, що обмежує предмет судового розгляду.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (заява №7460/03), суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі, яка становить виклад обвинувачення. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні іншого правопорушення (зокрема, за п. 12.3 ПДР), оскільки, діючи таким чином, суд перебирав би на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини.

Додатково, апеляційний суд бере до уваги, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2025 було встановлено та доведено, що безпосередньою та основною причиною настання ДТП стало порушення водієм ОСОБА_2 п. 2.3 «б» та п. 10.1 ПДР (ненадання переваги в русі при виїзді з парковки).

Таким чином, з огляду на те, що першопричиною ДТП були дії ОСОБА_2 , і зважаючи на відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 та наслідками пригоди, усі сумніви тлумачаться на користь ОСОБА_1 на підставі принципу «in dubio pro reo». Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції та визнання винним ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити адвокату Відановій Олені Василівні, в інтересах ОСОБА_2 , строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Віданової Олени Василівни, в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова