КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/4789/2025 Постанова винесена суддею Геліч Т.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., перевіривши апеляційну скаргу фахівця у галузі права ОСОБА_1 на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погодившись з таким рішенням суду, фахівець у галузі права Пастушенко М.В. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційною інстанцією та підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України (ч. 2 ст. 246 КУпАП).

При цьому, забезпечення гарантованого права на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, регламентовано Главою 24 цьогоКодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ч. 1 ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Частина 2 ст. 271 КУпАП передбачає, що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р. було встановлено, що положення ч. 1 ст. 59 Конституції України треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 1 статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Вказане рішення було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. В той же час Законом № 1401-VIII від 02.06.2016 р. Конституцію України було доповнено ст. 131-2, відповідно до якої до Основного закону були внесені зміни, за якими виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції було доповнено п. 16-1, відповідно до якого - представництво відповідно до статті 131-2 цієї Конституції виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в апеляційному суді.

При цьому Закону України, який би регулював питання надання правової допомоги фахівцями в галузі права прийнято не було, що виключає можливість фахівців у галузі права представляти інтереси осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана фахівцем у галузі права ОСОБА_1 , яка на підтвердження своїх повноважень долучила до апеляційної скарги копію договору про надання юридичних послуг від 16 квітня 2025 року, укладеного між ОСОБА_2 та фахівцем у галузі права ОСОБА_1 (а.с. 76), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 77), копію диплома про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста (а.с. 78).

Водночас, будь-які документи на підтвердження того, що ОСОБА_1 є адвокатом, у матеріалах справи відсутні і не надані нею суду апеляційної інстанції.

Сама по собі наявність у ОСОБА_1 вищої юридичної освіти, за відсутності доказів про те, вона є адвокатом та діє на підставі договору про надання правової допомоги, не свідчить про наявність у неї права бути захисником ОСОБА_2 у суді.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не є особою, яка, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, має право подати апеляційну скаргу на постанову Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу фахівця у галузі права ОСОБА_1 на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.