Справа № 473/5616/25
Провадження № 3/473/1783/2025
П О С Т А Н О В А

іменем України

"11" листопада 2025 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Домарєвої Н.В., секретаря судового засідання Козаченко О.І.,

з участю прокурора Вознесенської окружної прокуратури Нестеренко А.І.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, що надійшла від Миколаївського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новокузнецьк Кемеровської області РФ, громадянина України, одруженого, утриманців не має, працює: Державна установа «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», директор; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №44 від 24.10.2025, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» і Примітки до ст.172-7 КУпАП, в порушення норм ст.28 Закону, не вжив жодних заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив безпосереднього керівника - голову Державної міграційної служби України або особу, яка виконує його обов`язки, про виникнення у нього реального конфлікту інтересів під час вчинення дій та прийняття рішення, а саме при підписанні та виданні Подання про встановлення собі надбавки за складність, напруженість у роботі датою реєстрації 16.01.2024, що вплинуло на прийняття 19.01.2024 остаточного рішення головою Державної міграційної служби України про встановлення надбавки ОСОБА_1 та стало підставою для видання ОСОБА_1 наказу №3-п від 19.01.2024, згідно якого ОСОБА_1 встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі 50 % посадового окладу з 01.01.2024, як директору.

Посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №45 від 24.10.2025, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» і Примітки до ст.172-7 КУпАП, в порушення норм ст.28 Закону, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав та видав Подання про встановлення собі надбавки за складність, напруженість у роботі датою реєстрації 16.01.2024, що вплинуло на прийняття 19.01.2024 остаточного рішення головою Державної міграційної служби України про встановлення надбавки ОСОБА_1 та стало підставою для видання ОСОБА_1 наказу №3-п від 19.01.2024, згідно якого ОСОБА_1 встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі 50 % посадового окладу з 01.01.2024, як директору.

Посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.11.2025 зазначені справи об`єднано в одне провадження.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вину у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП не визнав. Пояснив суду, що подав подання на ім`я голови Державної міграційної служби України для погодження собі надбавки. Особисто собі надбавку не встановлював і не може встановлювати. Голову Державної міграційної служби України не повідомляв щодо конфлікту інтересів, бо вважає, що конфлікт інтересів відсутній. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що із отриманої відповіді на його запит від НАЗК вбачається, що при встановленні собі премії, надбавки за інтенсивність та напруженість на підставі рішення Державної міграційної служби України у нього ( ОСОБА_1 ) буде відсутня дискреція, оскільки він не може діяти на власний розсуд та зобов`язаний буде встановити собі той розмір виплати, який визначений рішенням ДМС, тому конфлікт інтересів у нього не виникатиме.

В судовому засіданні прокурор Нестеренко А.І. просила суд особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти стягнення за сукупністю адміністративних правопорушень в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому прокурор вказала, що вина ОСОБА_1 є доведеною, оскільки в діях останнього наявний реальний конфлікт інтересів, так як він підписав подання з проханням встановити розмір надбавки в розмірі 50 %.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад вказаних адміністративних правопорушень з наступних підстав.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, встановленими ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з диспозиціями ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, відповідно.

З п.2 примітки до ст.172-7 КУпАП вбачається, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного Закону, є в тому числі і посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06.10.2010 у справі № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки / пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміну «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 22.10.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правової презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини. Окрім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доказувати свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобіганні корупції», особи, зазначені у п.1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів у випадку перебування особи на посаді в колегіальному органі, колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст.172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особу, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», вбачається, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

Як убачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Так, відповідно до ч.1 ст.172-7 КУпАП, адміністративним правопорушенням за цією нормою права є неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а згідно з ч.2 ст.172-7 КУпАП, адміністративним правопорушенням за вказаною нормою права є вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, диспозиції ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП є бланкетними і лише описують безпосередньо саму суть цих адміністративних правопорушень, але для повного визначення їх ознак відсилають до інших галузей права, тобто, до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну правопорушення, пов`язаного з корупцією, про який йдеться мова у главі 13-А («Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією») КУпАП, міститься у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить відповідний розділ V Закону України «Про запобігання корупції», зокрема ч.1 ст.28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Таким чином, бланкетні диспозиції ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є Закон України «Про запобігання корупції».

У відповідності до п.2 примітки ст.172-7 КУпАП, у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Таке ж визначення реального конфлікту інтересів міститься і в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Значення терміну реальний конфлікт інтересів, визначено в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, з викладеного слідує, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її представницькі повноваження можуть і не суперечити один одному.

Аналіз вказаних термінів вказує на те, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів слід безпосередньо встановити наступні обставини: чи наявний інтерес; чи суперечить він службовим або представницьким повноваженням; чи така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення цих фактів в обов`язковому порядку має бути відображено в протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначений директором Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» (далі ПТПІ), з 04.05.2018, на підставі наказу ДМС від 03.05.2018 №89-кт «Про призначення ОСОБА_1 ».

Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України України від 20.08.2014 №360).

Відповідно до Положення про Державну установу «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», затвердженого наказом Державної міграційної служби України від 13.03.2017 №68 (у редакції наказу Державної міграційної служби України від 21.02.2022 №33), Державна установа «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» (далі - ПТПІ), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, ПТПІ належить до сфери управління Державної міграційної служби України (далі - ДМС), тобто, ПІТПІ є юридичною особою публічного права.

Відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції, посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія вищевказаного Закону.

Таким чином, директор ПТПІ ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного вище Закону «Про запобігання корупції» та суб`єктом відповідальності відповідно до Примітки до ст.172-7 КУпАП, і він зобов`язаний виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначені у ст.28 вказаного Закону.

Відповідно до положень п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30.08.2002 №1298, установлено надбавки працівникам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки): за високі досягнення у праці; за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); за складність, напруженість у роботі.

Преміювання керівників пунктів, установлення їм посадових окладів, надбавок та доплат до посадових окладів, підвищень посадових окладів, а також надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням Державної міграційної служби України в межах наявних коштів на оплату праці (п.5 Наказу МВС «Про впорядкування умов оплати праці працівників пунктів тимчасового розміщення біженців І пунктів тимчасового перебування іноземній та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України» від 30.03.2015 №353).

Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Тобто, надбавка за складність, напруженість у роботі директору ПТПІ є його додатковою заробітною платою, та визначається за рішенням Державної міграційної служби України в межах наявних коштів на оплату праці.

Так, у доповідній записці начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції ДМС ОСОБА_2 від 28.12.2021, виданій на виконання доручення голови ДМС за результатами опрацювання доповідної записки директора Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерської служби від 23.12.2021 №5.3/1196-21 щодо виконання актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності керівників територіальних органів ДМС, наведено зобов`язання осіб згідно ч.1 ст.28 Закону, зазначених у п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону.

Зазначено, що порядок визначення, нарахування, погодження розміру та виплати премії за групами працівників ДМС, директорам ПТПІ та ПТРБ встановлено наказом ДМС від 25.02.2019 № 63 «Про затвердження положень про преміювання» в редакції наказу ДМС від 02.12.2021 №201 «Про внесення змін до Положень про преміювання».

Під час виконання вимог вказаних вище розпорядчих документів ДМС за певних обставин виникають випадки, коли посадові особи ДМС, ПТПІ та ПТРБ, які мають визначати та ініціювати погодження розміру грошових винагород та стимулюючих виплат для певних працівників ДМС, включаючи себе, вимушено допускають виникнення реального конфлікту інтересів. Із метою забезпечення дотримання вказаними вище посадовими особами вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині правових відносин під час врегулювання конфлікту інтересів, запропоновано запровадити наступний єдиний порядок дій: 1) Посадова особа територіального органу ДМС, ПТПІ та ПТРБ (далі - Особа), у якої виник конфлікт інтересів, не пізніше наступного дня з моменту, коли така особа дізналася чи повинна, була дізнатися про наявність у неї конфлікту інтересів (п.2 ч.1 ст.28 Закону), формує письмове повідомлення про це; 2) Сформоване повідомлення про наявність конфлікту інтересів Особи за власним електронним підписом із доданням інформації про результати виконання завдань у звітному періоді невідкладно направляє його (повідомлення) на розгляд Голові ДМС України або особі, яка виконує обов`язки Голови ДМС України; 3) Голова ДМС України або особа, яка виконує обов`язки Голови ДМС України, невідкладно визначає головним виконавцем із розгляду вказаних вище документів Відділ з питань запобігання та виявлення корупції та співвиконавцем Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерської служби; 4) Відділ з питань запобігання та виявлення корупції не пізніше одного робочого дня з моменту отримання повідомлення доповідною запискою на адресу Голови ДМС України або особи, яка виконує обов`язки Голови ДМС України, формує пропозиції щодо прийняття рішення про застосування передбачених Законом шляхів врегулювання конфлікту інтересів. Також, протягом двох робочих днів з моменту отримання повідомлення Відділ з питань запобігання та виявлення корупції здійснює дослідження повідомлення, доданих до нього документів та Подання про визначення та ініціювання погодження розміру грошової винагороди для Особи, в якої виник конфлікт інтересів у зв`язку з формуванням такого подання, на предмет дотримання термінів, наявності підстав та обгрунтованості запропонованого розміру; грошових винагород та стимулюючих виплат; 5) За результатами дослідження Відділ з питань запобігання та виявлення корупції не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання повідомлення засобами СЕД «Мегаполіс» інформує Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерської служби про наявність або відсутність підстав для погодження (встановлення) запропонованого розміру грошових винагород та стимулюючих виплат Особі. Як пропозицією зазначено, що, з метою запровадження єдиного підходу до врегулювання реального конфлікту інтересів, який виникає у посадових осіб територіальних органів ДМС, ПТПІ та ПТРБ під час формування останніми, подання щодо встановлення собі розміру грошової винагороди та стимулюючих виплат, запропоновано доручити начальникам територіальних органів ДМС, директорам ПТПІ та ПТРБ (особам, які виконують їх обов`язки) дотримуватися вказаного в цій доповідній записці порядку дій в разі виникнення конфлікту інтересів під час формування Подання про визначення для себе розміру грошових винагород та стимулюючих виплат.

На аркуші ознайомлення з доповідною запискою ВПЗВК ДМС України від 28.12.2021 №17/590-21 міститься підпис навпроти посади директора, ПІБ - ОСОБА_1 , дата - 11.02.2022.

Так, директором ПТПІ ОСОБА_1 підписано Подання про встановлення надбавки за складність і напруженість у роботі директору Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців и осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» ОСОБА_1 , яке містить оцінку його власної роботи та прохання встановлення надбавки у розмірі 50 % посадового окладу з 01.01.2024.

Також директором ПТПІ ОСОБА_1 16.01.2024 підписано лист від

Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців

та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» за

вихідним №4877.2/85-24. адресований голові Державної міграційної служби

України, з проханням встановити з 01.01.2024 розмір надбавки за складність і

напруженість в роботі, враховуючи подання та інформацію з розрахунками в

межах затверджених видатків, на оплату праці.

Листом від 23.06.2025 за вих.№4877.2-131/4877.1.3-25, ПТПІ поінформовано про те, що датою підписання подання про встановлення надбавки за складність, напруженість у роботі директору ОСОБА_1 є дата реєстрації супровідного листа.

Листом від 19.01.2024 за вих №5.3/55-24 «Про встановлення надбавки», головою ДМС погоджено надбавку у відсотках до посадового складу за складність, напруженість у роботі ОСОБА_1 в розмірі 50 % з 01.01.2024.

Наказом від 19.01.2024 №3-п «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 », за підписом директора ОСОБА_1 , директору установи ОСОБА_1 з 01.01.2024 встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі в розмірі 50 % посадового окладу.

Наказом від 19.01.2024 №3-п «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 », за підписом директора ОСОБА_1 , директору установи ОСОБА_1 з 01.01.2024 встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі в розмірі 50 % посадового окладу.

Так, Конституція України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати становлять основна (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки) та додаткова (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці) заробітна плата.

Дійсно, конфлікт інтересів може виникати у керівника, який самостійно приймає рішення про виплату собі стимулюючих виплат.

Для запобігання виникненню конфлікту інтересів рішення про встановлення стимулюючих виплат може прийматися в один із вказаних способів, погодження рішення про встановлення стимулюючих виплат керівнику отримується за зверненням інших осіб, або ж перед прийняттям керівником рішення про встановлення собі стимулюючих виплат він подає відповідні пропозиції на погодження іншій особі (суб`єкту призначення/керівникові вищого рівня).

Отримавши у визначеному законодавством порядку погодження щодо розміру власної премії, керівник державної служби, приймаючи рішення про встановлення собі стимулюючої виплати, не діятиме в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки відповідне повноваження не буде дискреційним.

В даному випадку, погодження розміру стимулюючої виплати є умовою реалізації службового повноваження керівника щодо її встановлення самому собі, а не самостійним службовим повноваженням, тому вимоги ч.1 ст.28 Закону (повідомляти про конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів) на випадки звернення за отриманням зазначеного погодження (може здійснюватися, у тому числі, шляхом підписання та направлення письмового подання чи пропозиції) не поширюються.

За матеріалами справи директором ПТПІ ОСОБА_1 на ім`я голови ДМС скеровано Подання про встановлення надбавки за складність і напруженість у роботі директору Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» ОСОБА_1 , для прийняття відповідного рішення про встановлення розміру надбавки з 01.01.2024, в якій зазначено про оцінку своєї роботи, з визначенням її конкретного відсоткового розміру, а саме 50 %, що вплинуло на прийняття остаточного рішення головою Державної міграційної служби України про встановлення додаткових стимулюючих виплат ОСОБА_1 та стало підставою для видання ним наказу №3-п від 19.01.2024, згідно якого йому встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі в розмірі 50 % посадового окладу з 01.01.2024.

Водночас, із урахуванням наведеного у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначення, конфлікт інтересів може існувати у особи в ситуації, коли:

- в особи наявний приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами - ст.1 Закону);

- в особи наявні службові повноваження, під час реалізації яких вона може вчиняти дії, приймати рішення саме з питання, у якому у неї наявний приватний інтерес;

- такі службові повноваження мають дискреційний характер (тобто є такими, коли особа може на власний розсуд обирати з кількох юридично допустимих дій, рішень).

Саме сукупність зазначених факторів дає підстави стверджувати, що приватний інтерес особи може впливати на об`єктивність та неупередженість під час вчинення особою дії, прийняття рішення, а отже, в особи є конфлікт інтересів.

За відсутності принаймні однієї із складових - приватного інтересу та/або службових повноважень дискреційного характеру - конфлікт інтересів не виникає.

Тобто, матеріалами справи має бути доведено наявність у ОСОБА_1 факту приватного інтересу; наявності факту суперечності між приватним інтересом і службовими обов`язками ОСОБА_1 як директора Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив для внесення пропозиції; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, при цьому така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність і неупередженість рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як директором ПТПІ, надіслано листи до ДМС та НАЗК.

Згідно відповіді ДМС від 05.11.2025, у 2024 та 2025 роках процедура погодження розміру премії директорам установ, що належать до сфери управління ДМС, а саме пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні визначена розділом IV «Процедура погодження розміру премії керівників та заступників керівників територіальних органів ДМС, директорів установ, що належать до сфери управління ДМС» Положення про преміювання державних службовців апарату Державної міграційної служби України, та про процедуру погодження розміру премії керівників та заступників керівників територіальних органів ДМС, директорів установ, що належать до сфери управління ДМС, затвердженого наказом Державної міграційної служби України 25.02.2019 №63 (зі змінами) та відповідно розділом IV «Процедура погодження розміру премії керівників територіальних органів ДМС, директорів установ, що належать до сфери управління ДМС» Положення про преміювання державних службовців апарату Державної міграційної служби України та про процедуру погодження розміру премії керівників територіальних органів ДМС, директорів установ, що належать до сфери управління ДМС, затвердженого наказом Державної міграційної служби України 27.08.2025 №218; у 2024 році (до 12.11.2024) встановлення надбавок директорам ПТПІ визначено розділом 8 «Встановлення надбавок керівникам та заступникам керівників територіальних органів ДМС, директорам ПТПІ та ПТРБ» Положення про встановлення надбавок, доплат, виплат державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування апарату Державної міграційної служби України, керівникам та заступникам керівників територіальних органів ДМС, директорам ПТПІ та ПТРБ, затвердженого наказом Державної міграційної служби України 27.03.2017 №78.

Згідно відповіді НАЗК від 18.07.2025, при встановленні собі премії, надбавки за інтенсивність та напруженість на підставі рішення Державної міграційної служби України у ОСОБА_1 відсутня дискреція (можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох можливих варіантів дій, рішень, або навпаки - не вчиняти дій, не приймати рішень), оскільки він не може діяти на власний розсуд та буде зобов`язаний встановити собі той розмір виплати, який визначений рішенням Державної міграційної служби, а тому конфлікт інтересів у нього не виникає.

Тобто, з огляду на те, що преміювання ОСОБА_1 погоджувалось Державною міграційною службою України, конфлікт інтересів в даному випадку відсутній; у ОСОБА_1 , як директора ПТПІ, взагалі відсутні дискреційні повноваження щодо визначення собі остаточного розміру заохочувальних виплат,

Державною міграційною службою України на подання директора ПТПІ ОСОБА_1 було погоджено проведення преміювання останньому.

Доказів того, що приватний інтерес ОСОБА_1 при підписанні відповідного подання про погодження його преміювання за підсумками роботи вплинув на зміст, об`єктивність чи неупередженість прийняття Державною міграційною службою України рішення щодо його погодження, матеріали справи не містять.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62).

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки».

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252). Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, провівши аналіз змісту доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважає, що матеріалами справ про адміністративне правопорушення не доведено існування реального конфлікту інтересів, оскільки у ОСОБА_1 не було приватного інтересу та суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

На переконання суду, доводи про те, що готуючи подання з пропозицією щодо встановлення розміру власної премії ОСОБА_1 діяв в умовах реального конфлікту інтересів, є безпідставними, оскільки факт підписання ним подання є лише формальною дією на виконання своїх обов`язків та жодним чином не особистою дією (рішенням), продиктованою корисним умислом та наявністю приватного інтересу в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1, 2 ст.172-7, ст.247, 251, 252, 283 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанову може бути оскаржено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.В.Домарєва