ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/561/25

Провадження № 33/820/410/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Смірнова В.В., за участю секретаря судового засідання Степанюка А.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Могілевець О.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Могілевець О.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Полонського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, жительку АДРЕСА_1 ,

було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та їй призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 травня 2025 року о 09:30 год по вул.Лесі Українки, 288 в м.Полонному водійка ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому порядку медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовилась, що було зафіксовано на нагрудну бодикамеру № 212131, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Могілевець О.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Могілевець О.С., які підтримали апеляційні вимоги і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, за таких підстав.

Суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мали місце 02.05.2025 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст..ст.245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 245 КпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та інші обставини. Так, відносно ОСОБА_1 складений протокол про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді судової справи суд не перевірив усі фактичні обставини і не надав належної правової оцінки наявним доказам.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення, в якості доказів, додано цифровий носій інформації (диск).

Також слід зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Могеіга Ferreira V. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiірогuk and Yonkalo v.Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

Відповідно до п.п. 2,4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

В даному випадку подія фіксувалась на бодікамеру поліцейського.

З відеозапису явних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не вбачається, але вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, водій ОСОБА_1 поводила себе адекватно, чітко відповідала на їх запитання, її поведінка цілком відповідала обстановці.

Разом із тим, відсутність на відео явних ознак сп`яніння, ставлять під сумнів законність вимоги поліцейського про проведення такого огляду за даних конкретних обставин і, відповідно, наявність складу інкримінованого правопорушення.

ОСОБА_1 заперечувала стан наркотичного сп`яніння, наполягала на можливості спілкування з адвокатом, про що свідчить долучений до справи відеозапис та викликала другий екіпаж поліції з огляду на те, що вважала необґрунтованими дії поліцейських, які безпідставно звинуватили її в керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, про такі обставини засвідчили в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , працівники другого екіпажу поліції. Вони підвезли ОСОБА_1 до лікарні, де вона хотіла пройти обстеження. Крім того, свідок ОСОБА_2 пояснив, що не помітив ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Показання допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_4 , працівника поліції, не спростували правову позицію ОСОБА_1 .

Показання ОСОБА_1 в суді другої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_5 .

Важливим аспектом є право на професійну правничу допомогу адвоката. Якщо особа повідомила поліцейського про намір скористатися послугами свого адвоката, він зобов`язаний дочекатися захисника у відповідних часових рамках.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що висновок суду про відмову ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи, а дії працівників поліції не відповідали вимогам законодавства щодо чіткого, послідовного та неупередженого порядку направлення особи на медичний огляд.

Правова конструкція норми ст..130 КУпАП передбачає, що відмова від проходження огляду повинна бути добровільна та особа, повинна розуміти наслідки такої відмови.

Так, як уже встановлено судом апеляційної інстанції, у відеозаписах, долучених до справи, відсутні об`єктивні дані про зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 4 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, принцип правової держави передбачає обов`язок держави гарантувати утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Зокрема: відповідальність особи має бути індивідуальною; не допускається обґрунтування обвинувачення на припущеннях або незаконно здобутих доказах; усі сумніви у доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина 3 статті 62 Конституції України).

Відповідно до пункту 4.1 цього ж рішення, процедура притягнення до адміністративної відповідальності повинна відповідати конституційним принципам, а отже - будь-яке рішення у справі про адміністративне правопорушення має грунтуватися виключно на достовірних, належно зібраних доказах та дотриманні вимог закону.

Суд першої інстанції при винесенні постанови не дослідив усіх обставин справи в їх сукупності, належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не надав належної правової оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи; у результаті чого ухвалене ним судове рішення є необгрунтованим.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що наявними доказами неможливо довести той факт, що в діях ОСОБА_1 є об`єктивна сторона інкримінованого порушення, оскільки працівниками поліції не було надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість останньої.

Отже, недотримання вказаних вимог закону призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника Могілевець О.С. підлягає задоволенню, постанова судді місцевого суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Могілевець О.С. задовольнити.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Вікторія СМІРНОВА