Справа № 302/18/24 Провадження № 3-зв/302/7/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року селище Міжгір`я

Суддя Міжгірського районний суд Закарпатської області Повідайчик О.І., розглянувши заяву судді Пухальського Сергія Валерійовича про самовідвід у справі № 302/18/24,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Пухальського С.В. перебуває справа про адміністративне правопорушення № 302/18/25 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, яка 31 жовтня 2025 року надійшла з ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.

03 листопада 2025 року до канцелярії суду надійшла заява судді Пухальського С.В. про самовідвід у справі № 302/18/24 яка, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 року була передана на розгляд судді Повідайчику О.І.

Заява про самовідвід обгрунтована тим, що постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.09.2024 у справі № 302/18/24 (суддя Пухальський С. В.) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.09.2025 зазначену постанову судді суду першої інстанції скасовано, а справу повернуто органу поліції для належного оформлення матеріалів. 31 жовтня 2025 року адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 знову надійшли до Міжгірського районного суду Закарпатської області, де за результатами автоматизованого розподілу справа повторно передана судді Пухальському С. В. Таким чином, суддя вже здійснював розгляд цієї ж спраги по суті, надавав оцінку показам, формував внутрішнє переконання щодо обставин правопорушення та особи правопорушника. За таких умов повторний розгляд може об`єктивно викликати у сторін сумнів у неупередженості судді, що є підставою для самовідводу відповідно до принципу безсторонності суду.

Дослідивши заяву про самовідвід судді Пухальського С.В., оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 302/18/24, суддя доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід. Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Рада суддів України пунктом 4 рішення № 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відтак з метою забезпечення виконання положень ст.1 КУпАП, при вирішенні питання про відвід судді, заявлений у цій справі про адміністративне правопорушення, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права, тобто кримінального процесуального права та, при розгляді заяви про відвід, суду необхідно керуватися положеннями КПК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Статтями 75, 76 КПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Положеннями ч.5 ст.80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим. При цьому, положеннями ст.75-76 КПК України, передбачений вичерпний перелік підстав для відводу судді.

Відповідно до ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади`визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 у справі «Веттштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Для самовідводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про самовідвід, повинні бути доведеними, повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для самовідводу.

Водночас, як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, та «Веттштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 1998 року). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року.).

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект, а саме наявність безсторонності, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При чому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою судді Закарпатського апеляційного суду від 19.09.2025 було скасовано постанову судді Міжгірського районного суду від 03 вересня 2024 року, постановлену суддею Пухальським С.В., а справу повернуто органу поліції для належного оформлення матеріалів.

З положень частини другої статті 76 КПК України слідує, що суддя, який брав участь в розгляді провадження в суді першої інстанції не має права брати участі в новому розгляді справи після скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, дослідивши доводи та обгрунтування поданої заяви про самовідвід судді Пухальського С.В. у справі про адміністративне правопорушення №302/18/24 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, суддя доходить висновку, що наведені у заяві підстави самовідводу вказують на наявність обставин, які можуть викликати сумніви щодо неупередженості й об`єктивності судді у розгляді цієї справи та унеможливлюють його участь в новому розгляді справи, а тому заява судді Пухальського С.В. про самовідвід у справі №302/18/24 є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 245, 246, 252, 283 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Пухальського Сергія Валерійовича про самовідвід у справі № 302/18/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП (провадження № 3/302/612/25) задовольнити.

Матеріали справи № 302/18/24 провадження № 3/302/612/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП - передати до канцелярії Міжгірського районного суду Закарпатської області для визначення автоматизованою системою документообігу суду судді для розгляду справи про адміністративне правопорушення, в порядку ст.35 КПК України.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Повідайчик