ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 р. суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Питель-Тьолушкіна В.Л., за участі секретаря судових засідань - Лисовець В.В., прокурора Радкевича В.А., захисника Крохмальової Я.Е., особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП,-

встановила:

28 лютого 2025 року заступником голови Національного агенства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 39-02/1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст 172-7 КупАП.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 як суддя та голова Васильківського міськрайонного суду Київської області, перебуваючи у приміщенні цього суду за адресою: вул. Шевченка, 8, м. Васильків, Київська область, не повідомив про наявний у нього реальний конфлікт інтересів, який виник під час необхідності виконувати положення ст. ст. 122-1, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку із набранням 16.10.2024 законної сили рішенням суду щодо ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх у дохід держави, тим самим порушивши вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Прокурор Рудик Р.Ю. в судовому засіданні 31.10.2025 року підтримав протокол, прокурор Радкевич В.А. в судовому засіданні 06.11.2025 року доповнень не висловив.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 з приводу протоколу заперечив та зазначив, що у нього відсутній конфлікт інтересів про який він мав би повідомити, та передав своє право надати пояснення з приводу протоколу захиснику Крохмальовій Я.Е.

Захисник Крохмальова Я.Е. заперечила щодо протоколу та просила провадження у справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Своє доводи обґрунтувала відсутністю об`єктивної сторони правопорушення, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї лише реального конфлікту інтересів та чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановленому законом випадку про наявність у неї потенційного конфлікту або про вчинення дій у умовах потенційного конфлікту інтересів. Посилалась на те, наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу є припущенням особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не підтвердженим належними та допустимими доказами. Також зазначила, щодо відсутності суперечності між приватнім інтересом та службовими повноваженнями ОСОБА_1 згідно з якими він мав видати наказ про припинення трудових відносин між ним як суддею та Васильківським міськрайонним судом Київської області у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду про визнання активів ОСОБА_1 необґрунтованими та їх стягнення в дохід держав. Такі свої доводи обґрунтувала тим, що набрання законної сили рішенням суду про визнання активів необґрунтованими та стягнення їх в дохід держави не є та не може бути підставою для припинення повноважень судді згідно ст. 126 Конституції України, а отже, відсутня дискреція повноважень, яка б передбачала можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю, оскільки в даному випадку законодавство передбачає виключний перелік підстав для припинення повноважень, та в цьому випадку неможливо припинити повноваження судді, якщо така підстава відсутня у ст. 126 Конституції України. Крім того, посилалась на відсутність у діях ОСОБА_1 вини у формі прямого умислу, оскільки останній діяв виключно у межах чинного законодавства, в його повноваженнях відсутня дискреція, що відповідно унеможливлює наявність будь-якої вини. Окрім того, звернула увагу на незабезпечення НАЗК можливості надати пояснення на протокол про адміністративне правопорушення, так як ОСОБА_1 не отримував другий примірник протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та матеріалів до нього, не отримував запрошення до НАЗК для складання протоколу про адміністративне правопорушення, не надавав пояснення щодо обставин, які слугували підставою для складання протоколу, не ознайомлювався зі своїми правами тощо. У матеріалах справи є лист НАЗК від 25.03.2025 року на адресу Васильківського міськрайонного суду Київської області, в якому зазначено, що до НАЗК повернувся конверт із двома примірниками протоколу та пам`яткою про права особи, яка притягається до відповідальності, направлені ОСОБА_1 листом від 28.02.2025 року №39-02/17360-25, який повернувся 03.03.2025 року у зв`язку з невдалою спробою вручення вказаного листа. На думку НАЗК невдала спроба вручення свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання, ознайомлення протоколу про адміністративне правопорушення. З такою позицією не погоджується захисник, оскільки невдала спроба вручення не є відмовою від одержання поштового відправлення та не залежить від волі адресата. Вважає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів. Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення, отримання пояснень від особи належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, що не було зроблено НАЗК, і тим самим обмежено ОСОБА_1 в реалізації прав на надання пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення з процесуальними правами .

До протоколу № 39-02/1 від 28 лютого 2025 року НАЗК додано та судом досліджено наступні документи:

-Копія наказу про призначення ОСОБА_2 без дати та номеру ( Т.1 а.с. 9)

-Роздрукована з ЄДРСР 19.03.2025 року Постанова Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 991/366/22 провадження № 61-12631св22 відповідно до якої апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Вищого антикорупційного суду від 13 липня 2022 року та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 грудня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про визнання необґрунтованим активу у вигляді квартири АДРЕСА_2 та стягнення у дохід держави частини вартості активу, визнаного необґрунтованим, залишити без змін. Поновити дію рішення Вищого антикорупційного суду від 13 липня 2022 року ( Т.1 а.с. 10-23)

-Лист Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.01.2025 року до НАЗК , відповідно до якого повідомлено про час перебування ОСОБА_1 у відпустках, те, що питання переобрання голови Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбеля М.М. у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням щодо нього про визнання необґрунтованими активів та стягнення в дохід держави грошових коштів не ініціювалось, повідомлень від відповідного суду чи визначених ч.1 ст. 122-1 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суб`єктів про ухвалення судового рішення щодо ОСОБА_1 не надходило, також не надходило копії відповідного судового рішення. Також повідомлено НАЗК про надходження до суду 12.11.2024 року листа Державної судової адміністрації України № К2435-24-2348/124 про надіслання повідомлення ОСОБА_1 від 04.11.2024 щодо подання до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 991/366/22. Також повідомлено про відкриття 18.12.2024 року Другим сенатом у складі Конституційного суду України конституційного провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_1 про конституційність ст.ст. 290, 291 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 122-1 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» Т.1 а.с. 24-25)

-Копії наказів про надання відпусток ОСОБА_1 ( Т.1 а.с.26-28)

-Копії протоколів зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області ( Т. 1 а.с. 29-34)

-Лист Державної судової адміністрації України № К2435-24-2348/24 від 12.11.2024 про надсилання повідомлення ОСОБА_1 від 04.11.2024 щодо подання до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяви про перегляд Постанови Касаційного т цивільного суду у складі Верховного суду від 16.10.2024 у справі № 991/366/22 за новоявленими обставинами. (Т.1 а.с. 35-37)

-Лист територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області голові Васильківського міськрайонного суду Київської області про припинення трудових відносин. ( Т.1 а.с. 38)

-Лист голови Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 про те, що будь-які дії, направлені на виконання ст. 122-1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в частині припинення повноважень судді не відповідатимуть ст.. 126 Конституції України ( Т. 1 а.с. 39)

-Лист Васильківського міськрайонного міськрайонного суду Київської області від 21 .012025 про направлення копії особової справи на та копії протоколів зборів суддів (Т. 1 а.с. 41)

-Копія особової справи № 01 (Т. 1 а.с. 42-175)

-Копії протоколів зборів суддів (Т. 1 а.с. 176-185)

-Лист в.о. голови Ради суддів України Журавської О.В. від 07.01.2025 № 9рс-1/25-вих. на адресу НАЗК про те, що відповідно до аналізу бази даних АС «Діловодство Ради суддів України» до Ради суддів України повідомлень від голови Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбеля М.М. про наявність у нього конфлікту інтересів у зв`язку із набранням законної сили судового рішення щодо нього про визнання необґрунтованими активів не надходило ( Т. 1 а.с. 186-187)

-Лист ОСОБА_1 до НАЗК від 06.01.2025 року щодо відсутності у ситуації, що склалась будь-якого конфлікту інтересів, так як ст. 126 Конституції України не передбачає такої підстави для припинення повноважень судді як набрання законної сили рішенням суду про визнання активів судді необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави. ( Т. 1 а.с. 188-189)

-Копія повідомлення адвоката Козаченко Т.А. в інтересах ОСОБА_1 від 01.11.2024 року № 01-11/24-01 до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії України, Державної судової адміністрації України про відсутність в ст. 126 Конституції України такої підстави для припинення повноважень судді як набрання законної сили рішенням суду про визнання активів судді необґрунтованими (Т. 1 а.с. 190-191)

-Відповідь Голови Вищої ради правосуддя Григорія Усика від 08.11.2024 № 30787/0/9-24 про те, що питання про звільнення судді з посади за загальним /особливими обставинами з підстав, визначених у ч. 6 ст. 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя та за результатами розгляду Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення ( Т. 1 а.с. 192-193)

-Ухвала Другого сенату Конституційного суду України від 18.12.2024 № 98-у (ІІ)2024 справа № 3-200/2024(406/24) відповідно до якої відкрито конституційне провадження за конституційною скаргою ОСОБА_1 про відповідність Конституції України (конституційність) ст.ст. 290, 291 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 122-1 Закону Вкраїни «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402 зі змінами ( Т.1 а.с. 194-198)

-Копія вже згаданого вище листа Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.01.2025 року ( Т.1 а.с. 199-20).

Крім того, під час судового засідання 10.06.2025 року прокурором Левченко А.В. долучено копію наказу голови Васильківського міськрайонного суду Київської області О. Поповича № 09-К від 13 лютого 2025 року про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Васильківським міськрайонним судом Київської області (Т. 1 а.с. 224) та копію наказу голови Васильківського міськрайонного суду Київської області О. Поповича № 09/1-к від 19 лютого 2025 про внесення змін до наказу від 13.02.2025 № 09-К (Т. 1 а.с. 225), а також копію протоколу № 1 зборів суду Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2025 року та відповідне рішення про обрання головою Васильківського міськрайонного суду Київської області суду строком на три роки ОСОБА_4 ( Т. 1 а.с.226- 231)

Крім того, стороною захисту долучено та досліджено судом наступні документи:

-Копію відповіді НАЗК на адвокатський запит від 15.01.2025 № 15-01/25-01 про надання успіх повідомлення, на підставі якого здійснюється моніторинг та контроль за виконанням головою Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 акту івв законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів ( Т. 2 а.с. 20)

-Копія повідомлення про корупцію від 03.12.2024 № ПК/3516/0-24 від 02.12 2024 ( Т. 2 а.с. 21)

-Копія листа Ради суддів України від 14 лютого 2025 року № 9рс-86/25- вих на адресу в.о. голови Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 про те, що ст.. 122-1 Закону України «Про судоустрій і статус судді» передбачає додаткові підстави для припинення повноважень судді , що суперечать Конституції України. Суддя , щодо якого ухвалено рішення про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави не втрачає свої повноваження автоматично. Для припинення його повноважень необхідна одна з конституційно визначених підстав. ( Т. 2 а.с.164-165)

-Відповідь Голови Вищої ради правосуддя Григорія Усика від 08.11.2024 № 30787/0/9-24 про те, що питання про звільнення судді з посади за загальним /особливими обставинами з підстав, визначених у ч. 6 ст. 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя та за результатами розгляду Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення ( Т. 2 а.с. 168-169)

- Рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/9955/25 від 19 вересня 2025 року відповідно до якого адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Васильківського міськрайонного суду Київської області №09-К від 13.02.2025 «Про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Васильківським міськрайонним судом Київської області», прийнятий на підставі Рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22 та Вироку Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23, з урахуванням змін згідно наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області №09/1-к від 19.02.2025 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2025 №09-К». Зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області з 13.02.2025. . Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2025 по дату зарахування до штату суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області. Дане рішення станом на 06.11.2025 року не набрало законної сили (Т.2 а.с.170-174)

- Копія Методичних рекомендацій НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції. Станом на 03.02.2025 (Т.2 а.с. 175-192).

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення № 39-02/1 від 28 лютого 2025 року та додані до нього документи, заслухавши доводи сторін, та надані ними докази, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 примітки до ст. 172-7 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до ч.2 примітки до ст. 172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 як суддя та голова Васильківського міськрайонного суду Київської області, перебуваючи у приміщенні цього суду за адресою: вул. Шевченка, 8, м. Васильків, Київська область, не повідомив про наявний у нього реальний конфлікт інтересів, який виник під час необхідності виконувати положення ст. ст. 122-1, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку із набранням 16.10.2024 законної сили рішенням суду щодо ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх у дохід держави, тим самим порушивши вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Указом Президента України від 15.06.2012 № 394/2012 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Васильківського міськрайонного суду Київської області строком на п`ять років.

Указом Президента України від 19.12.2018 № 429/2018 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Протоколом № 1 зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2022 ОСОБА_1 обрано головою Васильківського міськрайонного суду Київської області строком на три роки.

Виходячи із положень до п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 як суддя належать до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, на яких поширюється дія Закону, зокрема вимоги ч. 1 ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у п п. 1, 2 ч. 1 ст.3 Закону (у тому числі судді), зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 35-1 Закону України "Про запобігання корупції"правила врегулювання конфлікту інтересів у діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі виникнення у судді (крім випадків, коли конфлікт інтересів врегульовується в порядку, визначеному процесуальним законом), Голови чи члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України, його заступника реального чи потенційного конфлікту інтересів вони зобов`язані не пізніше наступного робочого дня з моменту виникнення такого конфлікту інтересів у письмовій формі повідомити про це Раду суддів України.

За порушення вказаних положень передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП слід встановити наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів при необхідності виконувати положення ст. ст. 122-1, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку із набранням 16.10.2024 законної сили рішенням суду щодо ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх у дохід держави, та у разі його встановлення, що ОСОБА_1 не повідомив Раду суддів України у визначений строк про наявність реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 Методичних рекомендацій НАЗК «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», конфлікт інтересів може існувати у особи в ситуації, коли одночасно наявні такі його складові:

-в особи є приватний інтерес;

-в особи наявні службові повноваження, під час реалізації яких вона може на власний розсуд вчиняти дії,приймати рішення саме з питання, у якому в неї наявний приватний інтерес;

- такі службові повноваження мають дискреційний характер (тобто є такими, коли особа може на власний розсуд обирати з кількох юридично допустимих дій, рішень). При цьому, дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку (п. 43 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18).

Саме сукупність зазначених факторів дає підстави стверджувати, що приватний інтерес особи може впливати на об`єктивність та неупередженість під час вчинення особою дії, прийняття рішення, а отже, в особи є конфлікт інтересів.

За відсутності принаймні однієї із складових службових повноважень дискреційного характеру та/або приватного інтересу конфлікт інтересів не виникає.

Для констатації наявності реального конфлікту інтересів необхідно встановлення одночасно таких складових:

- приватний інтерес;

- службові/представницькі повноваження;

- суперечність між приватним інтересом та службовими/представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до згаданих Методичних рекомендацій приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях ; службові / представницькі повноваження особи можуть визначатися законами, іншими нормативно-правовими актами.

ОСОБА_1 як голова Васильківського міськрайонного суду Київської області при виконанні положення ст. 122-1, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку із набранням 16.10.2024 законної сили рішенням суду щодо нього ж про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх у дохід держави має приватний інтерес.

Водночас, щодо наявності у ОСОБА_1 службових повноважень, НАЗК посилається на положення ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де визначено повноваження голови місцевого суду, серед яких, зокрема, видача на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідного наказу.

Проте, вважаю, що такий висновок НАЗК не ґрунтується на детальному аналізі законодавства щодо повноважень голови суду на виконання положень ст. 122-1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», про які йдеться у даній справі, у зв`язку із наступним.

Так, із прийняттям Закону України № 263-IX від 31.10.2019 Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016року№ 1402-VIII Главу 2 Припинення повноважень судді було доповнено статтею 122-1, відповідно до якої суд, який ухвалив рішення про визнання активів судді або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, негайно повідомляє про це Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. Відповідно до ч. 2 даної статті повноваження судді припиняються з дня набрання таким рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Водночас ст. 119 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

Відповідно до ч. 7 ст. 126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі:

1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років;

2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави;

3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним;

4) смерті судді;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Слід зазначити, що підстави припинення повноважень судді, передбачені ч. 7 ст. 126 Конституції України повністю узгоджуються та кореспондуються із підставами припинення повноважень судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ( далі Закону) а саме:

1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років (ст. 120 Закону Припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років)

2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави(ст. 121 Закону Припинення повноважень судді у зв`язку з припиненням громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави)

3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним (ст. 122.Закону Припинення повноважень судді у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним)

4) смерті судді (ст. 123 Закону Припинення повноважень судді у зв`язку зі смертю судді)

5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину (ст. 124 ЗаконуПрипинення повноважень судді у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину)

Таким чином, відповідно до ст. 119 Закону виключно за наявності підстав для припинення повноважень судді, передбачених ч. 7 ст. 126 Конституції України, голова суду реалізує свої повноваження, передбачені п.4 ч. 1 ст. 24 та ст. 125 Закону щодо видачі відповідного наказу про припинення трудових відносин судді із відповідним судом.

Згадані ж вище положення ст. 122-1 Закону суперечать як положенням ч. 7 ст.126 Конституції України так і положенням самого Закону, зокрема ст. 119 Закону, що узгоджується із позицією Ради суддів України ( лист Голови Ради суддів України від 14.02.2025 № 9рс-86/25-вих ( Т. 2 а.с 164-165)

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

При цьому, пряма дія норм Конституції України означає, що ці норми застосовуються безпосередньо. Законами України та іншими нормативно-правовими актами можна лише розвивати конституційні норми, а не змінювати їх зміст. Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються лише у частині, що не суперечить Конституції України. ( Рішення Конституційного Суду України) від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016)

Таким чином, у даному випадку, суддя констатує відсутність у ОСОБА_1 службових повноважень на винесення відповідного наказу про припинення трудових відносин для виконанні положення ст. ст. 122-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо нього про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх у дохід держави., оскільки винесення ним такого наказу суперечить Конституції України, тобто перебуває поза наданими йому законом повноваженнями., тобто відсутня службові повноваження як обов`язкова складова конфлікту інтересів. ( п. 2.3.3. Методичних рекомендацій НАЗК)

Також приходжу до висновку про відсутність суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю відповідних службових повноважень.

Таким чином, суддею не встановлено одночасного існування усіх складових для констатації наявності реального конфлікту інтересів у ОСОБА_1 , про який він не повідомив Раду суддів України, тобто відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Слід відмітити, що ОСОБА_1 наділений службовими повноваженнями визначеними ст. 125 Закону як голова суду виключно при виконання положень ст. 119, 120, 121, 122, 123, 124 Закону.

Крім того, вважаю за необхідне зазначити таке.

Ст. 257-1 КУпАП, яка є спеціальною нормою по відношенню до загальної норми, визначеної ст. 254 КУпАП передбачає, що протокол стосовно судді складається Головою Національного агентства з питань запобігання корупції або його заступником за правилами, визначеними цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.

Ст. 257-1 КУпАП передбачає виготовлення протоколу про адміністративне правопорушення у трьох примірниках, два з яких надсилаються рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення судді.

При цьому вказана норма передбачає такі варіанти дій з боку судді після отримання двох примірників протоколу:

1.Один примірник підписаного або непідписаного протоколу разом з поясненнями, зауваженнями щодо змісту протоколу, мотивами своєї відмови від його підписання, протягом семи робочих днів з дня його отримання, суддя надсилає до Національного агентства з питань запобігання корупції рекомендованим поштовим відправленням. Другий примірник протоколу залишається судді, судді Конституційного Суду України. У разі неотримання зазначеного протоколу до суду надсилається третій примірник із зазначенням про відмову судді, судді Конституційного Суду України від підписання протоколу та надання пояснень, зауважень щодо його змісту.

2.Суддя має право протягом семи робочих днів з дати отримання протоколу повернути примірник протоколу про адміністративне правопорушення та надати пояснення щодо обставин, що можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, уповноваженій особі Національного агентства з питань запобігання корупції особисто або у присутності відповідно інспектора Вищої ради правосуддя або Голови Конституційного Суду України чи його заступника.

3.Протокол про таке адміністративне правопорушення разом з іншими матеріалами надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення такого правопорушення. У разі неотримання протягом п`ятнадцяти робочих днів з дати надіслання примірника протоколу від судді до суду надсилається третій примірник із зазначенням про відмову судді від підписання протоколу та надання пояснень, зауважень щодо його змісту.

Таким чином, усі перелічені варіанти передбачають отримання протоколу суддею.

При цьому, законодавець встановлює термін у сім робочих днів з дня отримання протоколу як для направлення примірника протоколу (підписаного чи непідписаного) разом з поясненнями та мотивами, так і у разі бажання судді повернути примірник протоколу та надати пояснення особисто уповноваженій особі НАЗК чи у присутності відповідних посадових осіб.

Законодавець також встановив і граничний термін на отримання НАЗК від судді примірника протоколу, а саме 15 робочих днів з дати надіслання примірника судді, після спливу якого до суду надсилається третій примірник із зазначенням про відмову судді від підписання протоколу та надання пояснень, зауважень щодо його змісту.

Водночас, неотримання протоколу від судді у вказаний граничний термін свідчить про те, що суддя не скористався після отримання примірника своїм правом підписати протокол та надати пояснення письмові чи особисто, зауваження щодо його змісту чи повернути непідписаний протокол. Саме тому, відповідно до вказаних положень до суду направляється третій примірник протоколу. Будь-які застереження щодо подальших дій НАЗК у разі повернення двох примірників протоколів без вручення судді положення ст. 257-1 КУпАП не містять.

У даному випадку,поштове відправлення з листом НАЗК від 28.02.2025 № 39-02/17630-25 про надсилання двох примірників протоколів з додатками 15.03.2025 повернено відправнику із поміткою «закінчення встановленого терміну зберігання».

Таким чином, два примірники протоколу з пам`яткою про права особи повернулись до НАЗК.

Відповідно до трекінгу «Укрпошти» 02.03.2025 поштове відправлення прибуло у відділення 03035, а 03.03.2025 відбулась невдала спроба вручення.

Згідно супровідного листа НАЗК невдала спроба вручення 03.03.2025 на думку уповноваженої особи НАЗК, свідчить про відмову ОСОБА_1 від отримання примірника, ознайомлення із його змістом та підписання.

Водночас, вважаю таку позицію НАЗК щодо того, що ОСОБА_1 відмовився від отримання примірника протоколу передчасною, оскільки конверт із відправленням повернувся із відміткою про «закінчення встановленого терміну зберігання», а не з відміткою про те, що «адресат відмовився».

При цьому, Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 не передбачають такої опції при здійсненні доставки відправлення як «невдала спроба вручення», на яку посилається НАЗК, що ускладнює для суду її однозначне тлумачення.

У направлених до суду матеріалах наявні усі три примірники складеного протоколу та пам`ятка про права особи, а також відсутнє належне підтвердження того, що особа відмовилась від отримання надісланих їй примірників.

За даних обставин, слід констатувати, що у суду відсутні достатні докази, які безумовно свідчать по те, що особі, щодо якої складено протокол, було надано можливість реалізувати свої права відповідно до ст.ст. 257-1 та 268 КУпАП, тобто, що не було порушено її право на захист, а також що було дотримано законність під час процедури складення протоколу.

Ознайомлення із матеріалами справи в суді не є тотожним та не може замінити собою процедуру складання протоколу, визначену ст. 257-1 КУпАП, яка є значно ширшою та складається із кількох етапів.

При цьому, важливо, щоб особа, щодо якої складено протокол, була не просто обізнана про його існування, а мала реальну можливість реалізувати свої права визначені ст. 257-1 КУпАП, як то, подання зауважень, пояснень особисто чи у присутності відповідних осіб або ж не подавати зауваження чи пояснення щодо протоколу.

Наявні у протоколі посилання на пояснення ОСОБА_1 надані ним у відповідь на запити НАЗК, до складання даного протоколу, не виключає можливість надання пояснень щодо протоколу відповідно до ст. 257-1 КУпАП.

Ознайомлення із матеріалами справи в суді є правом особи відповідно до ст. 268 КУпАП та в цілому є додатковим до реалізації своїх прав, визначених ст. 257-1 КУпАП.

Саме тому, є важливим при прийнятті рішення по суті, щоб належна процедура була дотримана.

При цьому, ні суддя, ні прокурор не може забезпечити виконання цієї процедури в судовому засіданні, оскільки не є уповноваженими на вчинення дій, визначених ст. 257-1 КУпАП особами та не можуть реалізувати право особи, до прикладу, на надання пояснень з приводу протоколу НАЗК в присутності уповноваженого інспектора Вищої ради правосуддя.

У зв`язку із цим, суддею було застосовано аналогію закону із процедурою повернення обвинувального акту прокурору (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України) та прийнято рішення про повернення до НАЗК на дооформлення матеріалів протоколу з метою усунення вищенаведеного недоліку, про що 10.09.2025 року було винесено відповідну постанову (Т.2 а.с. 73-78).

Водночас, протокол повернувся до суду, будь-які відомості про вжиття НАЗК заходів на виконання рекомендацій суду, викладених у постанові від 10.09.2025 року з метою дотримання визначеного ст. 257-1 КУпАП порядку складення протоколу не додано.

При цьому, НАЗК направляючи матеріали протоколу посилається на практику на практику Верховного суду, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року Справа № 800/547/17, постанови Касаційного господарського суду від 07.09.2022 у справі № 910/10569/21, від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22, від 01.03.2023 у справі № 910/18543/21, від 30.03.2023 у справі № 910/2654/22, від 06.06.2023 у справі № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21)

Висновки щодо застосування норм права, викладені у згаданих постановах, якими мотивує свої доводи НАЗК, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у даній справі.

У вказаних справах мали місце інші фактичні обставини, дані правові позиції викладені справах, де інший суб`єктний склад спірних правовідносин та об`єкти спорів, та за обставин, коли поштові відправлення повертались із відміткою «за закінченням терміну зберігання» при направлення їх відповідачу, обізнаному про існування судового провадження у справі, про що були відповідні докази у матеріалах справи, а тому Верховний суд дійшов висновку, що останній мав вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження, стан надходження поштової кореспонденції тощо.

Водночас у даній справі має місце випадок, коли процес притягнення особи до адміністративної відповідальності саме розпочався зі складання протоколу, про існування якого у інший спосіб, аніж шляхом отримання поштового відправлення надісланого рекомендованим листом із повідомленням про вручення, у відповідності до положень ст 257-1 КУпАП особа не могла.

Тому вважаю, що до даної справи є релевантним висновок, викладений у постанові від 30 січня 2020 року справа №482/9/17, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду досліджував наслідки повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності про розгляд справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернуто відправнику без вручення адресату за закінченням встановленого терміну зберігання.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що « особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.. Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови. Суд дійшов висновку, що особа не був поінформований про час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності і факт навмисного неотримання кореспонденції відповідачем не доведено належними та допустимими доказами».

У випадку даної справи повернення поштового відправлення без вручення адресату «за закінченням терміну зберігання» не є доказом його отримання ОСОБА_1 , а також доказом його поінформованості про складення протоколу відносно нього.

При цьому, у наявних матеріалах справи відсутні будь-які інші належні докази, які би свідчили про ухилення особи від отримання кореспонденції чи вчинення ним недобросовісних дій з метою не отримати кореспонденцію, якою йому НАЗК направило протокол.

Опублікування новини на сайті НАЗК про скерування протоколу щодо екс-голови Васильківського міськрайонного суду Київщини, не замінює процедури, визначеної ст. 257-1 КУпАП.

Надання відповіді на адвокатський запит від 27.03.2025 року захисника ОСОБА_6 щодо направлення копії протоколу, як стверджує НАЗК, та отримання відповіді на який заперечує захисник Крохмальова Я.Е. також не свідчить про отримання протоколу № 39-02/1 від 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 відповідно до ст. 257-1 КУпАП.

Усі ці дії можуть бути виключно додатковими до основної процедури, визначеної ст. 257-1 КУпАП, якої за встановлених суддею обставин, не було дотримано.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Крім того, захисник Крохмальова Я.Е., яку підтримав особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала до суду заяву про винесення окремої ухвали, якою просила повідомити Державне бюро розслідувань про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 382 КК України у діянні заступника Голови НАЗК ОСОБА_7 щодо невиконання постанови суду від 10.09.2025 року, яка набрала законної сили. Зазначила, що питання винесення окремої ухвали не врегульовано діючим КУпАП, проте суд не позбавлений можливості використати аналогію закону задля усунення прогалин та суперечностей. При цьому, послалась серед іншого на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.06.2021 у справі № 686/9636/18 (провадження № 51-6276кмо19) про можливість ухвалення рішень, не пов`язаних із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте зумовлені позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України. Посилалась на неотримання відповіді від НАЗК на свій адвокатський запит щодо надання копії протоколу, про що подала зображення зі своєї електронної пошти.

Прокурор Рудик Р.Ю. погодився із доводами захисника про те, що постанова суду від 10.09.2025 року фактично не виконана, щодо винесення окремої ухвали з даного приводу покладався на розсуд суду.

Заслухавши позиції сторін з приводу заяви захисника, приходжу до висновку, що у клопотанні захисника Крохмальової Я.Е. слід відмовити.

При цьому суддя враховує, що питання винесення окремої ухвали не врегульовано діючим КУпАП, проте суд не позбавлений можливості використати аналогію закону у цьому питанні.

Водночас, вважаю, що постанова суду від 10.09.2025 року, яка хоч і набрала законної сили, однак не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, питання її невиконання стосується суті справи про адміністративне правопорушення та отримало свою оцінку про винесенні даної постанови. Ненадання відповіді уповноваженою особою НАЗК на адвокатський запит нє є переконливою підставою для винесення окремої ухвали як просить захисник, а може бути у разі підтвердження даної обставини підставою для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 8, 126 Конституції України, ст.ст. 119, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ст. 7, 247, 280 КУпАП, -

Постановила:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У клопотанні захисника Крохмальової Я Е. про постановлення окремої ухвали, якою слід повідомити Державне бюро розслідувань про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 382 КК України у діянні заступника Голови НАЗК ОСОБА_7 - відмовити.

На постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Л. Питель -Тьолушкіна