Справа № 131/1241/25
Провадження № 33/801/1174/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коваль А. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Берегового О.Ю.,

розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Щавінський К. С., оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події правопорушення.

Одночасно у апеляційній скарзі адвокатом порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Дане клопотання обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної постанови адвокат отримав у приміщенні суду 30 жовтня 2025 року за його заявою, тому вважає причини пропуску строку поважними.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку, що дане клопотання належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Також слід зазначити, що при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку або їх відсутність, і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.

Як слідує із матеріалів справи, розгляд справи призначався судом першої інстанції призначався неодноразово, востаннє на 02 жовтня 2025 року. Постанова Іллінецького районного суду Вінницької області винесена 02 жовтня 2025 року, зі змісту якої убачається, що як ОСОБА_1 , так і його захисник адвокат Щавінський О. В. брали участь під час судового розгляду. При цьому, у судовому засіданні 02 жовтня 2025 року судом першої інстанції винесена лише вступна та резолютивна частини постанови із зазначенням, що її повний текст буде проголошено 06 жовтня 2025 року. Того ж дня копію вступної та резолютивної частин постанови суду першої інстанції отримано ОСОБА_1 . Надалі, згідно постанови суду її повний текст було проголошено 06 жовтня 2025 року та супровідним листом від 07 жовтня 2025 року копію направлено особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №R63 та за даними трекінгу цього поштового судового відправлення постанова суду від 02 жовтня 2025 року отримана ОСОБА_1 13 жовтня 2025 року.

Таким чином була наявна реальна можливість оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року у строк, передбачений ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Натомість апеляційна скарга подана адвокатом Щавінським К. С. засобами поштового зв`язку лише 31 жовтня 2025 року, тобто поза межами десятиденного строку, передбаченого на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення.

Посилання в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження щодо дати, коли адвокатом було отримано копію постанови суду від 02 жовтня 2025 року, тобто 30 жовтня 2025 року, як підстави для поновлення такого строку є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення ст. 294 КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом ухвалення судом відповідної постанови. До того ж належить зауважити, що заява адвоката про отримання оскаржуваної постанови датована 21 жовтня 2025 року та подана до суду згідно штемпеля вхідної кореспонденції 22 жовтня 2025 року, що вказує на невиправдані зволікання адвоката у своєчасному отриманні копії судового рішення.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративне правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Наведена скаржником причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 чи його захисником права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором заяви не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Таким чином, в задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Щавінського К. С. слід відмовити, апеляційну скаргу повернути скаржнику у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий