Справа № 163/2217/25
Провадження № 3/163/1262/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Шеремета С.А.

розглянувши направлений відділенням поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області протокол серії ЕПР1 №470050 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

Інспектором відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Кратом С.І. складено протокол про те, що 01 жовтня 2025 року о 09:07 год. по вулиці 1-го Травня в місті Любомль ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ауді А6, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів та почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час розгляду протоколу ОСОБА_1 зазначив, що від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння не відмовлявся. Після його зупинки, на запитання від працівника поліції щодо вживання наркотичних засобів, відповів, що не вживав. На це ж питання щодо можливості проїзду до найближчого медичного закладу для проходження обстеження, підтвердив таку готовність. Під час подальшої бесіди, співробітник поліції дозволив йому покинути місце події, у зв`язку з чим він від`їхав до власного помешкання, розташованого поблизу. Свої дії він пояснив необхідністю термінового зв`язку із дружиною. Заперечив намір ухилитися від відповідальності, посилаючись на втому та можливе непорозуміння внаслідок неправильного сприйняття вказівок поліцейського.

Дослідженням доказів встановлено таке.

В протоколі серії ЕПР1 №470050 вказано, що ОСОБА_1 керував Ауді А6, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів та почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний день та годині по справі не оспорюється.

Як видно з дослідженого відеозапису події, працівник поліції звернувся до ОСОБА_1 із зауваженням про звужені зіниці очей, на підставі чого запитав, чи не вживав той наркотичних засобів. Одночасно поліцейський запитав про готовність проїхати до найближчого медичного закладу для проходження відповідного обстеження. На обидва запитання ОСОБА_1 дав ствердні відповіді, повідомивши, що наркотичні засоби не вживав.

З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 зауважив присутньому поліцейському, що зі схожими безпідставними, на його погляд, пропозиціями з боку правоохоронців стикався неодноразово. Висловивши здивування фактом того, що йому, як і попередні рази, без наявності об`єктивних підстав, одразу пропонується пройти огляд на предмет адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Працівник поліції у відповідь запитав, чи є така практика систематичною, на що ОСОБА_2 відповів ствердно. Поліцейський зазначив, що саме це свідчить про наявність підстав для проведення огляду у кожному конкретному випадку. На це Гуляр вказав, що незважаючи на неодноразові подібні пропозиції, жодного разу в нього не були виявлені об`єктивні ознаки стану сп`яніння, і він ніколи не був притягнутий до відповідальності за вказаною статтею. Зазначив, що працівники поліції необґрунтовано вказують на наявність об`єктивних ознак, які в дійсності відсутні, чим вдаються до зловживання правом з метою ініціювання процедури огляду.

В подальшому під час розмови з поліцейськими ОСОБА_1 знову ж погоджувався на огляд, однак хотів припаркувати авто біля дому, повідомивши що це за 150 метрів, та на вказівку інспектора поліції від`їхати, щоб не перекривати проїзд до подвір`я, поїхав з місця події.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами … і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного … сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами … та оглядові на стан наркотичного сп`яніння … .

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом … на стан наркотичного сп`яніння … проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом … на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння … поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно із ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Під час розгляду протоколу встановлено, що дій які б свідчили про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння він не вчиняв. З досліджених відеозаписів подій не вбачається щоб ОСОБА_1 заявляв свою відмову від проходження огляду, а навпаки погоджувався пройти огляд.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що у ОСОБА_1 поліцейським були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: відсутність реакції зіниць очей на світло, порушення мовлення, порушення координації рухів та почервоніння очей.

Проте, з відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що поліцейський озвучив лише ознаку звужених зіниць очей у ОСОБА_1 . При цьому, будь-яких дій щодо перевірки реакції зіниць очей на світло поліцейський не проводив.

Під час подальшого спілкування між поліцейським та ОСОБА_1 виникла дискусія щодо безпідставності таких висновків, у ході якої останній пояснив, що була ранкова пора близько 09:00 години, він нещодавно прокинувся, тому звуження зіниць може бути природною реакцією організму.

На це поліцейський, додатково зазначив, що поведінка ОСОБА_1 , на його думку, не відповідала обстановці та він нібито хвилювався, однак у самому протоколі про адміністративне правопорушення така ознака не зазначена, що свідчить про вибірковий та неузгоджений підхід при фіксації таких «ознак».

Встановлені розбіжності між даними протоколу та об`єктивним відеозаписом (внесення неіснуючих ознак у протокол) ставлять під сумнів достовірність відомостей, зазначених службовою особою, що є істотним порушенням вимог статті 256 КУпАП щодо повного та об`єктивного викладення обставин правопорушення.

Також, до матеріалів справи не долучено відомостей із бази даних ІПНП (Інформаційно-пошукова підсистема Національної поліції) щодо фіксації раніше висунутих підозр стосовно ОСОБА_1 , проведення стосовно нього оглядів на стан сп`яніння чи притягнення до адміністративної відповідальності, про які він повідомляв на відеозаписі.

Зазначене, у сукупності з долученим до справи медичним висновком №37 від 1 жовтня 2025 року (тобто у день його зупинки та складання протоколу), яким підтверджено відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, свідчить про достовірність наданих ним пояснень щодо можливих неправомірних дій працівників поліції під час реалізації ними своїх дискреційних повноважень при виявленні ознак сп`яніння.

Адже такі ознаки мають бути не лише формально зазначені поліцейським, а й об`єктивно підтверджені реальною обстановкою та обґрунтовані безпосередніми спостереженнями. Зокрема, поліцейський повинен перевірити, чи реагують зіниці очей на світло, чи наявне порушення мовлення, координації рухів або почервоніння очей.

Однак, як убачається з відеозапису, зазначені у протоколі ознаки поліцейським не були об`єктивно зафіксовані та не підтверджуються матеріалами справи.

Наявність об`єктивного медичного документа від уповноваженого закладу, який спростовує ознаки сп`яніння, нівелює підстави для складання Протоколу та підтверджує, що огляд на стан сп`яніння був ініційований без належних та обґрунтованих фактичних підстав.

Таким чином, суд визнає, що дії поліцейського щодо фіксації ознак сп`яніння були необґрунтованими, а складений протокол є недопустимим доказом.

Також, як було встановлено судом, поліцейський після зупинки транспортного засобу надав водієві дозвіл від`їхати з місця зупинки, що суперечить імперативній вимозі статті 266 КУпАП. Оскільки поліцейський був зобов`язаний вжити заходів щодо відсторонення особи від керування транспортним засобом, а не давати дозвіл на продовження руху.

Така поведінка поліцейського узгоджується з висновком суду про відсутність у нього об`єктивних та переконливих підстав вважати, що у водія були наявні ознаки стану сп`яніння, оскільки у разі наявності таких підстав працівник поліції не мав би права надавати водієві вказівку від`їжджати з місця зупинки.

Крім того, висловлена ОСОБА_1 готовність пройти огляд на стан сп`яніння підтверджує відсутність у його діях умислу на ухилення від проходження такого огляду. З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що не доведено поза розумним сумнівом, ніби своїми діями він залишив місце події з метою уникнення огляду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв добросовісно, вважаючи, що інцидент вичерпано та що він був відпущений працівником поліції.

Порушення поліцейським вимог статті 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування та недоведеність прямого умислу водія на ухилення від огляду окремо спростовують склад адміністративного правопорушення.

Інших доказів винуватості ОСОБА_1 до протоколу не додано і під час розгляду справи суду не надано.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що протокол є недопустимим доказом, дії працівників поліції при фіксації нібито ознак сп`яніння носили формальний характер і не відповідали вимогам закону. Відсутність належних доказів на підтвердження факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння свідчить про недоведеність вини особи поза розумним сумнівом.

За таких обставин суд приходить до переконання, що склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 відсутній, а тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №470050 щодо ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.А. Шеремета