КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/2101/25 Головуючий у І інстанції Слободян Н.П.
Провадження № 22-ц/824/4799/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Чінгузова Олександра Сергійовича на постанову Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі605,60 грн.

Судом, зокрема, встановлено, що 29 червня 2025 року, приблизно о 14 год. 43 хв. в с-щі Іванків по вул. Заводська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Освідування зі згоди водія у встановленому законом порядку проводилось за допомогою газоаналізатору «DRAGER ARAM-3591», тест № 785, результат позитивний - 2, 16 %. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Чінгузов О.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить постанову Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025року скасувати, провадження у даній справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять акту огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , що є грубим порушенням п. 10 Розділу II «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Наказу МВС України № 1452/735, згідно якого результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в АКТІ огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Скаржник зазначає, що посилання суду як на підтвердження результатів огляду ОСОБА_1 на роздруківку з Драгера без вказаного номеру протоколу до якого його зроблено, підписаного невідомою особою, яка не має відношення до освідування ОСОБА_1 - є незаконним та протиправним і таким, яке прямо суперечить Наказу МВС України № 1452/735.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Чінгузов О.С. звертає увагу на те, що суд першої інстанції проігнорував те, що поліцейським порушено порядок і процедуру складення протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, поліцейський Слободян М.В. разом з іншим, невідомим поліцейським, порушили вимоги розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, а саме протокол про адміністративне правопорушення та огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводив поліцейський Слободян М.В., тоді як в долучена до протоколу про адміністративне правопорушення роздруківка з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння підписана невідомою особою на прізвище ОСОБА_2 , який на думку захисту є імовірно поліцейським.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що саме алкотестер «DRAGER ARAM-3591» був використаний під час встановлення в ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння, тому захисник ставить під сумнів достовірність використання вказаного пристрою.

Захисник вказує, що до матеріалів справи не долучено сертифікат про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, що свідчить про незаконність використання приладу працівниками поліції.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що саме на поліцейського, який відповідно до ст. 255 КУпАП уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі за ст. 130 КУпАП покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів (свідчень), які в силу системного аналізу положень ст. 251 та ст. 256 КУпАП мають бути додані до протоколу про адміністративне правопорушення та/або посилання на них повинно міститися в тексті складеного протоколу.

В судовому засіданні захисникОСОБА_1 - адвокат Чінгузов О.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції керувався результатом тесту на стан алкогольного сп`яніння, дійшов висновку про підтвердження вини ОСОБА_1 даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно, всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, п. 2.9 А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту 2.9А Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме:

- на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 376166 від 29 червня 2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 29 червня 2025 року, приблизно об 14 год. 43 хв. в селищі Іванків по вул. Заводська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Освідування зі згоди водія у встановленому законом порядку проводилось за допомогою газоаналізатору «DRAGER ARAM-3591», тест № 785, результат позитивний - 2, 16 %;

- відеозапис, який міститься на CD-диску, де зафіксовано, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, причиною зупинки є наявність на автомобілі ознак ДТП, після перевірки документів та встановлення особи водія останньому було запропоновано пройти відповідний огляд, у зв`язку з підозрою у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, при цьому останній на проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» погодився, сказав поліцейському, що він вживав алкоголь, не заперечував проти результату огляду;

- роздруківку з приладу «DRAGER ALCOTEST 6810», прилад № ARAM - 3591, тест № 785, з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , який склав 2,16 % (проміле) проведений 29.06.2025 в с-щі Іванків по вул. Заводська інспектором ОСОБА_2 з підписом останнього та ОСОБА_1 .

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП, п. 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452).

Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395.

П. 1 Розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Долучений до справи відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Підстави вважати вищевказаний відеозапис недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксовані усі процесуальні дії, які мав вчинити поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.

В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Вина ОСОБА_1 підтверджена дослідженими матеріалами справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки судді місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.

Доводи апелянта про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водіїв, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої

спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення в собі не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Доказів оскарження дій працівників поліції до відповідних органів захисником не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо розбіжностей в роздруківці в частині особи, яка фактично провела огляд на стан сп`яніння та особи, яка її підписала, то суддя зазначає, що дійсно такі розбіжності мають місце. Зокрема, як вбачається на відеозаписі, працівників поліції було двоє і саме той працівник ( ОСОБА_3 ), який спілкувався з водієм (який в подальшому і складав сам протокол) проводив огляд на стан сп`яніння, однак роздруківку підписав інший працівник складу екіпажу, ОСОБА_2 .

Однак, допущені розбіжності не є підставою для визнання результатів огляду недопустимими.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у роздруківці номеру протоколу, до якого вона є додатком, апеляційний суд відхиляє, так як з відеозапису та відомостей з роздруківки вбачається, що відображені в них дата, час, місце проведення огляду та дані особи, яка була піддана огляду і результати огляду є ідентичними, що свідчить про належність наявної у справі роздруківки безпосередньо до результатів огляду ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а відтак і про достовірність відображених в ній відомостей щодо особи водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, відсутність у роздруківці номеру протоколу, до якого вона додається не свідчить про її неналежність чи недопустимість як доказу у справі.

Крім того, жодних заперечень щодо результату приладу «Драгер» від ОСОБА_1 не надходило.

Також на відео зафіксовані обставини, за яких у працівника поліції виникли підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння, тому доводи захисника в частині того, що працівники поліції не назвали ознаки сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними.

Доводи захисника про те, що прилад, за допомогою якого проведено огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не мав повірки чи сертифікації, що ґрунтуються на відсутності в матеріалах справи відповідних документів апеляційний суд відхиляє як з підстав того, що у працівників поліції не має обов`язку долучати до матеріалів справи відповідні документи.

Посилання захисника ОСОБА_1 - адвоката Чінгузова О.С. на відсутність інформації про калібровку спеціального вимірювального приладу «DRAGER ALCOTEST 6810», прилад № ARAM - 3591, за допомогою якого було встановлено стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , та відсутність в матеріалах справи свідоцтва на прилад «Драгер», апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до положень Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 р. за № 1417/29547, міжповірочний інтревал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, становить 1 рік.

Отже, технічні засоби, що використовуються органами Національної поліції України для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в один рік. Від проведення повірки засобу вимірювальної техніки залежить точність, якість роботи та строк служби приладів.

Оскільки останнє калібрування даного приладу «DRAGER ALCOTEST 6810» було проведено 25 лютого 2025 року, то станом на дату проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, інтервал калібрування даного приладу не закінчився.

Крім того, огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу «DRAGER ALCOTEST 6810» проводився за згодою ОСОБА_1

Газоаналізатор «DRAGER ALCOTEST 6810», який був застосований під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, дозволений МОЗ України, має свідоцтво про державну реєстрацію, а відтак, є спеціальним технічним засобом, який був правомірно застосований працівниками поліції, чим спростовуються доводи апелянта про незаконність та безпідставність використання газоаналізатору під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, як вбачається з долученої до справи роздруківки з приладу Drager Alcotest 6810, ОСОБА_1 поставив свій підпис у роздруківці, відтак усвідомлював, що документ, який підписує він та посадова особа буде використовуватись як доказ у справі про адміністративне правопорушення. Про обов`язковість долучення до протоколу такої роздруківки зазначено в п. 10 розділу ІІ Інструкції № 1452/735.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд були дослідженні судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінку.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника ОСОБА_1 - адвоката Чінгузова О.С. про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Чінгузова Олександра Сергійовича- залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Чінгузова Олександра Сергійовичазалишити без задоволення, а постанову Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній