Справа № 303/7754/25
Провадження № 3/303/2636/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

11 листопада 2025 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Сідун В.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №473687, 04 жовтня 2025 року о 22 год. 43 хв., в м. Мукачево по вул. Ринкова (Возз`єднання), 7, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Мукачівського відділу ДВС, ВП№72127684 від 14.04.2025.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та повідомив, що на момент зупинки працівниками поліції транспортного засобу він не знав про обмеження, які накладені на нього виконавцем відділу ДВС, оскільки жодних постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами він не отримував. Також долучив до матеріалів справи докази на підтвердження сплати заборгованості по аліментам та довідко про працевлаштування водієм.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбачених статтями 283, 284 цього Кодексу. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, серед іншого, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,...а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і у спосіб, передбачений законодавством.

При цьому необхідно враховувати, що у справах про притягнення до адміністративної відповідальності протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), тобто обов`язковий процесуальний документ, який займає ключове положення серед інших джерел (доказів) та на підставі якого особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (№2)» від 08.04.2010, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 про необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У рішеннях по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Крім того, згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Відповідно до п.2 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин порушення ОСОБА_2 вимог ст.15 Закону України «Про дорожній рух», працівником поліції до матеріалів справи додано копію постанови старшого державного виконавця Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області від 14.04.2025 у виконавчому провадженні №72127684 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Як вбачається з вищевказаної постанови державного виконавця, останнім, у зв`язку наявною у боржника заборгованістю по сплаті аліментів за період з 01.01.2025 по 14.04.2025 в сумі, яка перевищує відповідні платежі за чотири місяці, вирішено встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керуванням транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №303/3465/23, що виданий 31 травня 2023 року.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 заперечує факт обізнаності про встановлену щодо нього вищевказану заборону, оскільки його не було повідомлено про встановлене обмеження і він не отримував постанову виконавця. Також повідомив, що він регулярно сплачував та і надалі сплачує аліменти на дітей, що підтверджується розрахунком заборгованості, проте на початку року через зайнятість на роботі не мав можливості самостійно здійснити платежі на погашення заборгованості, а тому поклався на те, що виконавець стягне аліменти із заробітної плати. На підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_1 долучив довідку ТОВ «Авто-Макс» із якої вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Авто-Макс» з 25.06.2024 та займає посаду водій автотранспортних засобів.

Також заперечення ОСОБА_1 факту обізнаності із наявністю відповідного обмеження зафіксовано на відеозаписі, долученому до протоколу.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.10.2025 №72127684 вбачається, що ОСОБА_1 регулярно сплачує аліменти на дітей, залишок заборгованості станом на 28.10.2025 складає 0,00 гривень.

За вказаних обставин, враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо встановленого відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, а також беручи до уваги, що ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим та має регулярний дохід, відповідно останній мав легітимні очікування, що обов`язкові платежі будуть стягнуті у встановленому Законом порядку, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел, тобто він не усвідомлював протиправний характер своїх дії (керування транспортним засобом), не передбачав можливі шкідливі наслідки, не бажав і свідомо не допускав їх настання.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у пункті 4.1. Рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Водночас протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Як неодноразово звертала увагу у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду, відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовний орган у разі неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Тож у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основоположних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи суб`єкта приватного права.

Особа не повинна зазнавати негативних наслідків та в такої особи не повинні виникати нові додаткові зобов`язання через помилки, допущені суб`єктами владних повноважень.

Якщо суб`єкт владних повноважень створив для особи (осіб) обґрунтовані підстави сподіватися на отримання певних прав, що гарантуються відповідно до принципів справедливості і природного права, особа (особи) вважається такою, яка має легітимні (законні) очікування, що підлягають захисту. Такий підхід забезпечує особам, на яких поширюється дія рішень органів публічної влади, можливість завбачливо вибудувати свою поведінку та очікувати настання відповідних наслідків.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи публічної влади повинні діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Вони не повинні діяти свавільно. Якщо дії органу публічної влади виходять за межі його повноважень (ultra vires), такі дії будуть незаконними.

Згідно п.1 ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, зокрема, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. В той же час, згідно довідки ТОВ «Авто-Макс» вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Авто-Макс» з 25.06.2024 та займає посаду водій автотранспортних засобів. Відтак, тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами не могло бути застосовано відносно ОСОБА_1 , на що він мав право сподіватися.

Враховуючи, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому відповідно відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП, підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір стягується виключно у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, судовий збір з нього стягненню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 126, ст. 247, ст. 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду Владислав СІДУН