Справа №521/5223/25
Номер провадження 3/521/2717/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я., за участю секретаря Каліної П.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Ростомова А.Р., потерпілого ОСОБА_2 , захисника Сабліної Ю.С. розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою; АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 277584 від 21.03.2025, 21 березня 2025 року о 13:30 годині водій ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Прохоровська, 51, керуючи транспортним засобом BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги транспортному засобу Honda VT 750, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого трапилось ДТП з механічними ушкодженнями, чим порушила п. 16.11 ПДР.

На підтвердження цього посадовою особою патрульної поліції долучено до протоколу схему ДТП та письмові пояснення водіїв-учасників ДТП.

У судовому засіданні, яке відбулось 04 червня 2025 року, ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що в той день вона, виїзджаючи з другорядної дороги, переконалась у відсутності інших транспортних засобів та почала рух з вул. Запорізької, повертаючи наліво на вул. Прохорівську у напрямку в бік вул. Степової. Швидкість її транспортного засобу була не більше 20 км/год. На початку вулиці були дерева, які давали тінь. Однак, потім, коли вона проїхала, тінь дерев закінчилась і її засліпило яскраве сонце. Вона загальмувала, включила аварійну сигналізацію, оскільки далі їхати не могла. Автомобіль стояв приблизно до 1 хвилини, поки не повернулась гострота зору, та вона побачила мотоцикл, котрий не збирався гальмувати та врізався в неї. Зазначила, що перед місцем ДТП був пішохідний перехід. Бачила, як блищить мотоцикл, думала, що він або зупиниться, або об`їде, оскільки дорога широка і дозволяла зробити маневр.

Під час цього ж судового засідання інший учасник ДТП ОСОБА_2 суду пояснив, що 21 березня 2025 року він рухався по вул. Прохорівській у бік вул. Запорізької. Їхав у правому ряду, оскільки у правому ряду їхав перед ним хлібний фургон. Він зробив випередження, почав об`їзджати фургон та перестроївся у лівий ряд, їхав зі швидкістю до 60 км/год. За хлібним фургоном побачив автомобіль BMW та почав гасити швидкість. Зазначив, що маса мотоциклу близько 250 кг, велика інерція, гальма не дуже добрі, відбувся юз, горіла резина. Зрозумів, що треба зупинятись. Автомобіль виїхав на перехрестя, побачив його і встав. Автомобіль BMW спочатку виїхав на вул. Прохорівську з вул. Запорізької і зупинився, потім відновив рух і відбувся удар. Була зупинка на другій смузі, пішоходів не було. Сонце було в спину, яскраве. Вказав, що юз та тормозний шлях мали місце, але його не фіксували. Наявність фургону підтвердити не зміг, оскільки камер на перехресті немає. Кермо вліво не брав, просто їхав, гасивши швидкість, та в`їхав в автомобіль, який стояв. Вказав, що фургон, який їхав, повертав направо, а він продовжив рух прямо. Вказав, що трамвайна лінія відокремлена бруківкою, а автомобіль BMW перекрив ліву полосу руху. Побачив автомобіль BMW приблизно за 15-20 метрів, якщо BMW не зупинилось, то, мабуть, і не було б ДТП. Сам удар був у колесо BMW, динамічний, колесом мотоциклу було забруднено лише диск BMW. Підписав схему ДТП без зазначення слідів гальмування, зауважень до схеми не було.

Постановою суду від 04 червня 2025 року було призначено судову автотехнічну експертизу обставин ДТП.

Постановою суду від 30 червня 2025 року було задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.

У судовому засіданні, яке відбулось 29 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 просила суд закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, надала суду відповідне письмове клопотання.

Її захисник адвокат Ростомов А.Р. підтримав її думку, також вважав за необхідне закрити провадження з вищезазначеної підстави.

Представник ОСОБА_2 адвокат Сабліна Ю.С. не заперечувала проти закриття провадження у справі, проте, посилалась на приписи п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП як на підставу для закриття, а саме у зв`язку зі спливом строку для накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Дослідивши матеріли справи, вислухавши пояснення і думку учасників, суд приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до приписів ст. 280 КУпАП, особа (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Під час судового розгляду було встановлено, що 21 березня 2025 року близько 13:30 години на перехресті вулиць Прохорівської та Запорізької у місті Одесі сталась ДТП за участю автомобіля BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та мотоцикла Honda VT 750, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За вказаним фактом працівниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 277584 від 21.03.2025. За версією поліції ДТП сталась у зв`язку з недотриманням водієм ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху.

Приписами вищевказаного пункту закріплено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Однак, надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин ДТП за своїм змістом є рівноцінними, суперечать одне одному та не узгоджуються з відомостями, викладеними у фабулі протоколу.

Інші докази по справі, зокрема, схема ДТП та фотографії, надані учасниками під час судового розгляду, не усувають виниклих протирічь та не підтверджують жодну із версій сторін.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 зазначено про неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Постановою суду від 04 червня 2025 року було задоволено клопотання особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника про проведення у справі судової автотехнічної експертизи обставин ДТП.За клопотанням експерта судом було вирішено питання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, про що була винесена відповідна постанова від 30 червня 2025 року.

За результатами проведення судової експертизи було складено Висновок судового експерта Одеського НДЕКЦ МВС України Веліксара С.В. від 05.08.2025 № СЕ-19/116-25/14708-ІТ, відповідно до якого водій ОСОБА_1 мала діяти у відповідності до п.п. 16.11, 19.3 ПДР, а водій ОСОБА_2 у відповідності до п. 12.3 ПДР. Розвиток події ДТП не залежав від дій водія ОСОБА_1 і вона не мала технічної можливості забігти зіткненню з мотоциклом Honda VT 750, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , а останнім мав застосувати екстрене гальмування згідно п. 12.3 ПДР. При цьому, в його діях вбачається невідповідність згаданому пункту і вони перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням події ДТП. У діях ОСОБА_1 відсутня невідповідність п.п. 16.11, 19.3 ПДР і вони не перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням події ДТП.

Викликаний у судове засідання за клопотанням представника ОСОБА_3 експерт Веліксар С.В. надав вичерпні пояснення з приводу поставлених учасниками провадження запитань та фактично підтвердив викладені у своєму Висновку доводи. Зокрема, останній зазначив, що не враховував при проведенні дослідження надані представником фотографії гальмового шляху, який залишив належний ОСОБА_2 транспортний засіб, оскільки вказані зображення не містять у собі даних щодо вимірювання відстані, яку пройшов мотоцикл Honda VT 750 з моменту натискання на гальма до моменту зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 . Крім того, експерт пояснив, що відхилив версію ОСОБА_2 у зв`язку з неспроможністю наданих ним вихідних даних з технічної точки зору.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, вина особи в скоєнні адміністративного правопорушення має бути доведена, як і в скоєнні злочину, поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, що притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія органу, що склав протокол про адміністративне правопорушення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать цій версії. Наявність таких обставин, яким така версія не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія органу, що склав протокол про адміністративне правопорушення була лише більш вірогідною за версію особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду було встановлено, що в умовах дорожньої обстановки, яка склалась, водій ОСОБА_1 діяла згідно вимог Правил дорожнього руху, а тому суд приходить до висновку про відсутність в її діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Малофеєва проти Росії», «Карєлін проти Росії» у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін, у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

При цьому, судом враховуються положення ст. 62 Конституції України, у відповідності до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З приводу позиції представника ОСОБА_2 адвоката Сабліної Ю.С. про необхідність закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 частини 1 цієї статті відносяться до реабілітуючих підстав для закриття провадження, тобто вказують на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке вона притягалася до відповідальності.

Підстави, передбачені у п.п. 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які визнані такими, що вчинили адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 284 КУпАП, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа невинувата у його вчиненні або її провина не доведена поза розумним сумнівом, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші передбачені законом підстави, які виключають накладення на неї адміністративного стягнення.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 визначено, що вказівка законодавця у п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП.

У Висновку Науково-консультативної рада при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності» зазначено, що п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Проте, відповідно до частини 2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня

його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій п`ятій цієї статті.

Таким чином, пункт 7 частини 1 статті 247 КУпАП необхідно застосовувати у взаємозв`язку з іншими нормами. Зокрема, вказаний пункт містить посилання саме на ст. 38 КУпАП, яка, з-поміж іншого, підлягає застосуванню лише у випадку, якщо наявна вина особи та існують підстави для накладення адміністративного стягнення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany»).

За змістом ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та закінчення встановленого законом строку.

Тобто, системний аналіз положень КУпАП вказує на те, що для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

Слід зазначити, що процедура судового розгляду справ про адміністративні правопорушення не обмежується строками, визначеними у ст. 38 КУпАП. Зазначене питання врегульоване положеннями ст. 277 КУпАП.

При цьому, суд у будь-якому випадку зобов`язаний забезпечити всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст. 280 КУпАП, зокрема, чи мала місце подія адміністративного правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Так само і приписи ст. 284 КУпАП не містять обмежень щодо встановлення судом вини особи під час винесення постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП з огляду на відсутність повноважень на встановлення фактичних обставин справи може призвести як до невиконання судом своєї основної функції, а саме здійснення правосуддя, так і до грубого порушення права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на справедливий суд, яке гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тотожну правову позицію можна простежити в постановах Одеського апеляційного суду від 12.02.2025 по справі № 522/11656/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125326137), від 24.01.2024 по справі № 495/10337/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116429929), а також у постанові Дніпровського апеляційного суду від 09.08.2024 по справі № 932/192/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120908507).

Врахувавши наявність вищевказаної юридичної невизначеності, суд звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи, що під час судового розгляду було встановлено факт відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження за цією справою має бути закрите саме на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто з реабілітуючої підстави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 124, 245, 247, 252, 276-278, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси.

Суддя: Д.Я. Роїк