П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Київ

06 листопада 2025 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Павленко О. О. , розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБ України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 212-5 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника режимно-секретного органу ТОВ "ПРІОКОМ" є суб`єктом режимно-секретної діяльності та здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, на підставі спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з ДТ, від 03.10.2024 № ДОДТЛ3-2024-205, координатором діяльності та замовником секретних робіт якого є Головне управління урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у зв`язку з цим ТОВ "ПРІОКОМ" при підготовці документальних матеріалів користується Переліком відомостей, що становлять службову інформацію і яким присвоюється гриф "Для службового користування" у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 17.09.2014 № 469. Відповідно до п. 8 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, у зв`язку з закінченням терміну дії спеціального дозволу, начальником режимно-секретного органу Товариства ОСОБА_1 підготовлено заявку на переоформлення спеціального дозволу, від 01.09.2025 № 45/рсо вх. УРДЗК СБ України від 04.09.2025 № 78242/22, яку в подальшому направлено до СБ України відкритою мережею зв`язку для її реєстрації в системі електронного документообігу, передбаченою для обігу відкритої інформації. Разом з цим, під час оформлення зазначеної вище заявки ОСОБА_1 вказав місце розташування режимного приміщення, що відповідно до п. 10.3. зазначеного вище Переліку, п. 17 Порядку-939, а також п. 6.25. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 21.08.2012 № 400, становить службову інформацію, однак не надав їй гриф обмеження доступу "Для службового користування". У зв`язку з чим ОСОБА_1 порушено п. 11 Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 736, а саме використано для передачі службової інформації відкриті канали зв`язку. Вищевказані дії ОСОБА_1 призвели до ознайомлення зі службовою інформацією, що міститься у зазначеній заявці, осіб, які не мають до неї доступу. Так, ОСОБА_1 не виконав покладені на нього обов`язки щодо охорони інформації з обмеженим доступом, допустив порушення передбаченого законодавством порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у сфері оборони, що призвело до розголошення такої інформації, і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 212-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.212-5 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 з`явився, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, крім того його вина повністю підтверджується матеріалами справи.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні сумнівів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП, у суду не виникає, всі докази суд вважає належними та допустимими, у зв`язку із чим вважає доведеним скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.212-5 КУпАП доведена повністю і підтверджується всією сукупністю доказів по справі.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, із врахуванням характеру скоєного та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 212-5 КУпАП.

Згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій.

Так, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому підлягає звільненню від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 212-5, 283-285, 304 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 340 гривень.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Штраф має бути сплачений добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а в разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно ст. 308 КУпАП України у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя О. О. Павленко