Справа № 366/2623/25
Провадження № 3/366/1619/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року суддя Іванківського районного суду Київської області Ткаченко Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції № 3 Вишгородського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В

14 серпня 2025 року до Іванківського районного суду Київської області з Відділення поліції №3 Вишгородського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області надійшли матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 410924 від 03.08.2025 року:

ОСОБА_1 03.08.2025 року о 09 год. 50 хв. в м. Чорнобиль по вул. Кірова керував транспортним засобом RENAULT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, а також їхати до Іванківської ЦРЛ відмовився. Дана подія зафіксована на нагрудну бодікамеру 855221.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив суду, що дійсно був зупинений працівниками поліції за підозру в керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. З даним фактом він не погоджувався. Відмовився від проходження огляду, так як поспішав, оскільки виконував доручення керівництва і не мав часу. Крім того, має захворювання астми, часто вживає препарати, а тому, на його думку, це могло б вплинутии на показники тесту на визначення алкоголю. При прийнятті законного та обгрунтованого рішення просив суд врахувати його медичні довідки, службову характеристику та нагороди.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко О.В. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , так як працівниками поліції не доведено доказами вини його підзахисного та порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі зазначено, що останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України. При цьому на відео, що наявне в матеріалах справи працівникки поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці події або у лікаря-нарколога. В той же час, в зазначеному протоколі працівником поліції не було перевірено та не встановлено наявність ознак наркотичного сп`яніння в ОСОБА_1 .

Пункт 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже роширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Адвокат наголошує на тому, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, тобто факт доведення вини ОСОБА_1 покладається на управління патрульної поліції.

Крім того, адвокат звертає увагу суду на те, що на працівників поліції покладається обов`язок щодо забезпечення відсторонення від права керування осіб, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння або мають ознами сп`яніння. Незважаючи на виявленння підозри в ОСОБА_1 , що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції зобов`язані були негайно відсторонити ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом з моменту такої підозри. Однак, працівником поліції було дозволено ОСОБА_1 перепаркувати транспортний засіб, що було зафіксовано на службову бодікамеру працівника поліції.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 130 ч. 1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було зупинено автомобіль RENAULT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 за керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Після тривалого спілкування із ОСОБА_1 та в період складання протоколу працівник поліції висловив вимогу до останнього перепаркувати автомобіль RENAULT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 .

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до ст. 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

На противагу законному розслідуванню ЄСПЛ визначає провокацію як ситуацію, коли задіяні агенти працівники органів правопорядку або особи, що діють на їх прохання не обмежуються суто пасивним розслідуванням протиправної діяльності переважно в пасивній формі, а здійснюють на особу певний вплив, провокуючи її скоїти правопорушення, яке вона в іншому випадку не вчинила б, з метою зафіксувати його, тобто отримати доказ і розпочати кримінальне переслідування (рішення ЄСПЛ у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).

В ході дослідження обставин події, суд приходить до висновку, що збоку працівників поліції мала місце провокація до вчинення діяння, що має ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, не зважаючи на наявність у них підозри про перебування ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, коли автомобіль стояв на узбіччі дороги, вони не повідомили йому про це та самостійно висловили вимогу перепаркувати транспортний засіб, а уже після документування факту руху вказали про підозру.

Також, у разі виявлення ознак сп`яніння поліцейські зобов`язані були відсторонити особу від керування транспортним засобом, відповідно до положень статті 266 КУпАП, попри це, працівники поліції дозволили ОСОБА_1 проїхати за кермом.

Таким чином, працівники поліції не обмежились встановленням фактичних обставин події, які склались об`єктивно, а діючи всупереч ч. 1 ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону «Про Національну поліцію», здійснили на особу певний вплив та спровокували вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, яке вона не вчинила або могла не вчинити в іншому випадку.

Згідно з позиціями ЄСПЛ, суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року).

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

За даних обставин, протокол про адміністративне правопорушення та усі докази, додані уповноваженою службовою особою до нього на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, слід вважати недопустимими, як такі, що отримані внаслідок провокації правоохоронного органу та істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд.

Частиною третьою ст. 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 38, 130, 247, 266, 283-286, 247 КУпАП, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735,

У Х В А Л И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Юрій ТКАЧЕНКО