Справа № 450/85/25 Провадження № 3/450/1180/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 201624 від 21.12.2024 року, ОСОБА_1 21.12.2024 року о 04:45 год. в м. Пустомити, вул. Шевченка водій керував автомобілем TESLA MODEL 3 д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування таким т/з та вчинив дане правопорушення повторно протягом року. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції було кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.03.2025 року постановлено ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 (п?ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу; стягнути з ОСОБА_1 , 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2025 року постановлено апеляційну скаргу представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Книша Олега Ярославовича - задоволити частково; постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП скасувати; призначити в Пустомитівському районному суді Львівської області новий розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 року визначено головуючого суддю Мельничук І. І.

У судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Книш О. Я., який просив суд провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити, посилаючись на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Захисник зазначив, що вину ОСОБА_1 у вчиненому останній заперечує, оскільки з відеозапису, долученого до матеріалів справи, убачається, що запис складається з двох окремих файлів, які не є безперервними. Перший відеофайл завершується о 04 год. 36 хв., коли автомобіль уже був зупинений, тоді як у протоколі зазначено час 04 год. 45 хв., тобто через дев`ять хвилин після зупинки. Будь-яких доказів руху транспортного засобу у цей час матеріали справи не містять, а тому час вчинення правопорушення не встановлений, а відеозапис не відповідає вимогам безперервності, визначеним наказом МВС №1026. Окрім того, адвокат звернув увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складено без урахування особливостей провадження щодо неповнолітніх. Матеріали справи не містять відомостей про присутність законного представника неповнолітнього під час складання протоколу, що суперечить вимогам національного законодавства та положенням Конвенції ООН про права дитини, які гарантують захист прав неповнолітніх осіб і встановлюють особливий порядок їх притягнення до юридичної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з вимогами ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, до адміністративної відповідальності притягається ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на момент вчинення правопорушення( 21.12.2024) виповнилось повних 16 років.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 201624 від 21.12.2024 року; рапорт старшого сержанта поліції поліцейського СРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області від 21.12.2024 року; постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕПР1 № 136281 від 25.09.2024 року; довідку № 127049 від 23.12.2024 року; диск з відеозаписами.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку:

положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Так, згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Положеннями ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається із наявної у матеріалах справи постанови серії ЕПР1 №136281 від 25.09.2024 року визнаний винним у тому, що він здійснював рух на транспортному засобі при цьому не мав права керування транспортним засобом, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Згідно довідки начальника капітана поліції Любомира Цісельського № 127049 від 23.12.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 притягався 25.09.2024 року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за що УПП у Львівській області відносно нього було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Судом встановлено, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №201624 від 21.12.2024 року, ОСОБА_1 керував автомобілем 21 грудня 2024 року о 04 год. 45 хв. у м. Пустомити по вул. Шевченка. Разом з тим, із дослідженого судом відеозапису, долученого до матеріалів справи, убачається, що він складається з двох окремих відеофайлів, які між собою не утворюють єдиного, безперервного запису подій: перший відеофайл розпочинається о 04 год. 35 хв. 53 сек. і закінчується о 04 год. 36 хв. 53 сек., тобто триває лише одну хвилину. На ньому зафіксовано, як назустріч рухається невстановлений автомобіль, який зменшує швидкість, вмикає правий покажчик повороту та зупиняється. Отже, станом на 04 год. 36 хв. транспортний засіб уже перебував у нерухомому стані.

Разом з тим, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 04 год. 45 хв., тобто через дев`ять хвилин після його зупинки. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт руху автомобіля у вказаний час. Таким чином, час вчинення правопорушення не встановлений належними та допустимими доказами.

Другий відеофайл розпочинається о 05 год. 05 хв. 41 сек., тобто через 29 хвилин після закінчення першого запису. За цей проміжок часу відсутня будь-яка відеофіксація, що унеможливлює встановлення подій, які могли відбуватися між зазначеними моментами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відеозапис не здійснювався безперервно, чим порушено вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов?язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Крім того, у протоколі не зазначено, де саме на вул. Шевченка у м. Пустомити мало місце правопорушення, а також не ідентифіковано технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис. Відсутність інформації про тип і номер записуючого пристрою унеможливлює перевірку автентичності наданих відеоматеріалів і виключає можливість достовірно встановити, що зйомку проведено службовою бодікамерою поліцейського, а не будь-яким іншим приватним пристроєм.

У сукупності наведене свідчить про те, що наданий відеозапис не може бути визнаний належним і допустимим доказом, оскільки він не забезпечує цілісного та безперервного відображення подій, часу та місця вчинення адміністративного правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ст.270 КУпАП інтереси неповнолітнього мають право представляти законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно неповнолітньої особи, враховуючи вимоги ст.270 КУпАП, повинно відбуватися виключно в присутності законних представників (батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників), оскільки внаслідок свого віку неповнолітня особа не може в повній мірі захищати самостійно свої права.

Із змісту протоколу серії ЕПР1 №201624 від 21.12.2024 року та доданих до нього матеріалів вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент складання протоколу був неповнолітнім.

Правовий статус неповнолітніх в Україні визначається Конституцією України, а саме стаття 52 проголошує, що діти рівні у своїх прав незалежно від походження. А також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.

Згідно ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про національну поліцію» Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Статтею 270 КУпАП встановлено, що інтереси неповнолітньої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно положень ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших Законів України.

Також, статтею 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» покладає здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей, зокрема, на Службу у справах дітей районних державних адміністрацій та кримінальну поліцію у справах дітей відділу поліції, діяльність яких здійснюється на принципах законності, застосування переважно методів виховання і переконання, що передбачають вжиття примусових заходів лише після вичерпання всіх інших заходів впливу на поведінку дітей, неприпустимості приниження честі і гідності дітей, жорстокого поводження з ними, тощо.

Неповнолітні є однією з найнезахищеніших верств населення, що обумовлює необхідність створення особливих умов для забезпечення та реалізації їхніх прав.

Міжнародна Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р., що була ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789- XII, містить визначення, відповідно до якого "дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку". При цьому відповідно до законодавства України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою - у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Про вчинення неповнолітнім адміністративного правопорушення уповноваженою на те особою складається протокол. Протокол про адміністративне правопорушення складається на місці його вчинення. І лише в разі неможливості скласти його на місці, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено до адміністративного будинку органів внутрішніх справ, приміщення громадського пункту охорони порядку, дільничного пункту поліції. Перебування доставленої особи в громадському пункті з охорони громадського порядку не може тривати більш як одну годину згідно з частиною дев`ятою статті 259 КУпАП.

При складанні протоколу неповнолітньому, який притягається до адміністративної відповідальності, мають бути в обов`язковому порядку роз`яснені його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, про що в протоколі робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно зі статтею 63 Конституції України неповнолітній порушник не несе відповідальності за відмову давати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів.

Крім того, про затримання неповнолітнього обов`язково повідомляють його батьків або осіб, які їх замінюють. У протоколі про адміністративне затримання зазначається час, дата повідомлення, кого повідомлено і в який спосіб. Відповідно до частини першої статті 263 КУпАП адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більше ніж три години.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення батьків ОСОБА_1 або осіб, які їх замінюють, а також час, дата повідомлення, кого повідомлено і в який спосіб.

Особливістю адміністративної відповідальності неповнолітніх також є те, що незалежно від того якою посадовою особою складено протокол, повноваження щодо розгляду всіх справ про адміністративні правопорушення, вчинених неповнолітніми, право застосовувати до неповнолітніх заходи впливу та вирішувати питання про накладення на них адміністративних стягнень, відноситься виключно до компетенції судді районного суду. Покарання неповнолітніх за вчинення адміністративних правопорушень теж є однією з особливостей їх адміністративної відповідальності, про що також свідчить докладно визначений перелік заходів впливу, що застосовуються до неповнолітніх (ст. 24-1 КУпАП) та які не є адміністративними стягненнями.

Разом з тим, у разі вчинення неповнолітньою особою віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 121-127 (порушення правил дорожнього руху), вона підлягає адміністративній відповідальності на загальних підставах, тобто на них може бути накладено штраф, застосовано громадські роботи, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям чи об`єктом вчинення адміністративного правопорушення. Тільки, у виключних випадках до неповнолітнього порушника з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та його особи за вчинення вказаних порушень можуть бути застосовані заходи впливу.

Відповідно до ст. 13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу. У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, частинами першою, другою і третьою статті 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на викладене, враховуючи, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не встановлено особливості провадження у справ про адміністративні правопорушення щодо неповнолітніх, з метою розгляду даної справи відповідно до засад статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію закону щодо порядку кримінального провадження відносно неповнолітніх.

Згідно п.1 ч.2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою.

Згідно частини другої статті 484 КПК України орган, який здійснює провадження щодо неповнолітнього зобов`язаний здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Отже, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, надано протокол про адміністративне правопорушення та матеріали, які не містить відомостей про присутність законного представника при їх складанні, а також про повідомлення щодо захисту прав та інтересів неповнолітнього до відповідних органів у справах дітей.

Таким чином, працівники поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення відносно неповнолітнього ОСОБА_1 вийшли за межі наданих їм законом повноважень.

Складання матеріалів про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень відбулося без присутності батьків порушника чи захисника, з грубим порушенням норм Конституції та міжнародного права.

Разом з тим, протокол щодо ОСОБА_1 був складений без врахування вказаних особливостей провадження у справах щодо неповнолітніх. Жодних відомостей про присутність законного представника під час процесуального оформлення неповнолітньому ОСОБА_1 правопорушення, що ставиться йому у провину, матеріали справи не містять, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень.

Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників, а саме повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст.270 КУпАП.

Відтак, докази по справі відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , здобуті поліцейським з порушенням вимог ст.ст.251,270 КУпАП, а саме: під час збирання доказів не залучено законного представника чи захисника, тобто з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього, а тому, є недопустимими.

Оскільки всі докази у даній справі були здобуті працівниками поліції з порушенням вимог ст. ст.251,270 КУпАП, а саме без участі законного представника чи захисника неповнолітнього ОСОБА_1 , тобто з порушенням права на захист останнього, то всі зібрані по справі докази в обґрунтування винуватості неповнолітнього у вчиненні правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП - є недопустимими.

Так, у відповідності до окремої думки, висловленої суддями Верховного Суду України в постанові від 24.07.2015 року у справі 5-7кс15, до відносин у справах про адміністративне правопорушення можуть бути застосовані норми КПК, виходячи із загальних засад кримінального провадження (ст.7 КПК України) та ст.9 КПК «Законність» і рішення суду у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, де «Суд зазначає, що Уряд визнав карну кримінально-правову суть Кодексу про адміністративні правопорушення та його карний кримінально-правовий характер».

Пленум Верховного Суду України звернув увагу суддів у п. 24Постанови від23.12.2005N14«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту ,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішенні ЄСПЛ «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), рішення від 18 січня 1978 року, серія А, №25, с.6465, п. 161 в кінці; та «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.121, ECHR 2000-IV).

Крім цього, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У зв`язку з наведеним, вважаю за необхідне провадження по справі щодо неповнолітнього ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП через недопустимість доказів в обґрунтування його винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 256 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

СуддяІ. І. Мельничук