ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6008/25

Провадження № 33/820/754/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Кравчуна Д.В., апеляційну скаргу захисника на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 вересня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч.1, 126 ч.5 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу,

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 29 липня 2025 року о 01 год. 13 хв. в м. Кам`янець-Подільський по Проспекту Грушевського, Хмельницької області, керував транспортним засобом Volkswaqen Amarok, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги та п.2.5. Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , який протягом року піддавався адміністративному стягненню за вчинення правопорушення передбаченого ст.126 ч.2 КУпАП, 29 липня 2025 року о 15 год. 50 хв. в м. Кам`янець-Подільський по Проспекту Грушевського,15, Хмельницької області, повторно протягом року керував транспортним засобом Volkswaqen Amarok, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, при цьому, за вказаних обставин керував зазначеним вище транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.1.а. та п.2.5. Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачені ст.126 ч.5 та ст.130 ч.1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Кравчун Д.В. просить постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 вересня 2025 року скасувати, а провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.130 ч.1, 130 ч.1, 126 ч.5 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Вважає, що суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 розглянув її у спрощеному порядку, оскільки не встановив фактичні обставини правопорушення, а лише послався на обставини, які зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення, таким чином об`єктивно не з`ясував усіх обставин провадження.

Зазначає, що поліцейські під час зупинки ОСОБА_1 не поінформували його про причину зупинки, а отже порушили ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, стверджує, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем, був проведений не уповноваженою на те посадовою особою та з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП і Порядку №32 «Про направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препараті, що знижують їх увагу та швидкість реакції», а тому вважається недійсним.

Також, зазначає, що станом на 29.07.2025 року ОСОБА_1 не був особою, яка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.2 КУпАП, оскільки постанова про притягнення за вказаною нормою не набрала законної сили, а тому його дії щодо керування транспортним засобом, які мали місце 29.07.2025 року не можуть бути кваліфіковані за ст. 126 ч.5 КУпАП, тобто відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність.

Посилається і на те, що суд не вправі був застосовувати ОСОБА_1 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки прав на керування транспортним засобом він ніколи не отримував.

Водночас, сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_1 займає посаду заступника командира 3 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону. Позбавлення його можливості отримати посвідчення водія фактично паралізує здійснення обороноздатності його підрозділу, оскільки він буде позбавлений можливості виконувати безпосередні військові обов`язки на лінії бойового зіткнення, здійснювати логістичне забезпечення ЗСУ, підвіз зброї та евакуацію поранених та виконанні інших бойових завдань.

Таким чином, з урахуванням принципів юридичної відповідальності, а також враховуючи довідку ВЧ НОМЕР_2 , посвідчення офіцера НОМЕР_3 , посвідчення серії НОМЕР_4 , та службову характеристику, захисник просить застосувати аналогію закону, а саме ст. 69 КК України щодо не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення можливості отримання посвідчення водія.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.

Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно п.2.1.а Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч. 1, ст. 130 ч.1. 126 ч.5 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколів про адміністративні правопорушення: серій ЕПР1 №406246, ЕПР1 №406271, ЕПР1 405690 від 29.07.2025 року, якими зафіксовано порушення ОСОБА_1 п.п.2.5, 2.1, а ПДР України (а.с. 1, 70, 95);

- відомостями направлення на огляд ОСОБА_1 на медичний огляд водія з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння до КНП «Чемеровецька центральна районна лікарня» від 29.07.2025 року, підставою для якого слугували виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, які не реагують на світло (а.с.7 ,75);

- постановою ЕНА №5339441 від 29.07.2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за ст.126 ч.2 КУпАП. (а.с.72)

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswaqen Amarok, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.10,78).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 130 ч. 1, ст. 130 ч.1, 126 ч.5 КУпАП.

Щодо посилань сторони захисту на те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем, був проведений не уповноваженою на те посадовою особою та з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП і Порядку №32 «Про направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препараті, що знижують їх увагу та швидкість реакції», то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 130 ч. 1 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння або відмовляються від проходження огляду, підлягають адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 266-1 ч. 3 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння у місцях, пов`язаних з несенням військової служби.

При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, проводиться на підставі ст. 266 КУпАП незалежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.

Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як водія, який відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Доводи захисника з приводу того, що станом на 29.07.2025 року ОСОБА_1 не був особою, яка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.2 КУпАП, оскільки така постанова не набрала законної сили, а отже його дії не можуть бути кваліфіковані за ст. 126 ч.5 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, враховуючи наступне.

Статтею 126 ч.5 КУпАП передбачено настання відповідальності за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Зі змісту статті 35 КУпАП слідує, що під повторним вчиненням адміністративного правопорушення слід розуміти повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 126 ч.5 КУпАП як повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами 2-4 цієї статті.

На підтвердження повторності вчинення відповідного адміністративного правопорушення, до протоколу додана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5339441 від 29.07.2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за ст.126 ч.2 КУпАП (а.с.72).

Водночас, згідно ст. 291 ч.1 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини другої цієї статті постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою ст. 300-1 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, крім, зокрема, постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою ст. 300-1 цього Кодексу.

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України №1395.

Як вбачається із матеріалів справи копія постанови серії ЕНА №5339441 від 29.07.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 126 ч.2 КУпАП була вручена йому в день винесення постанови, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.72). Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається щоб вищевказана постанова була оскаржена у встановленому законом порядку стороною захисту. Також цього не було встановлено і в процесі апеляційного розгляду.

Отже, на переконання суду, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №406271 від 29.07.2025 року, постанова серії ЕНА №5339441 від 29.07.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 126 ч.2 КУпАП набрала законної сили. Даний висновок випливає з аналізу положень ст. 291 ч.ч.1, 2 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України №1395.

Таким чином, доводи захисту щодо відсутності такої кваліфікуючої ознака, як повторність, не є слушними.

Апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ст. 126 ч.5 КУпАП, кваліфіковано правильно.

Доводи апелянта про те, що суд не встановив фактичні обставини правопорушення, а лише послався на обставини, які зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення, таким чином об`єктивно не з`ясував усіх обставин провадження, апеляційний суд відкидає, оскільки як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції дослідив не лише зміст протоколу, а й інші наявні в матеріалах справи докази, зокрема відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, постанову про притягнення ОСОБА_1 за ст. 126 ч.2 КУпАП та інші документи. На підставі всебічної, повної та об`єктивної оцінки цих доказів суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, з чим також погоджується і апеляційний суд.

Посилання захисту на те, що поліцейські під час зупинки ОСОБА_1 не поінформували його про причину зупинки, а отже порушили ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», апеляційний суд вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 35 ч.1 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Із наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що у нічну та вечірню пору 29.07.2025 року працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Volkswaqen Amarok, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Причина зупинок полягала в тому, що водій проїхав на жовтий сигнал світлофора (01.42 год.) та не був пристебнутий пасивним ременем безпеки (17.01. год.) У зв`язку з цим на водія було складено постанову про накладення адміністративного стягнення ЕНА № 534558 від 29.07.2025 року (а.с.4). З цього приводу водій жодних заперечень не висловлював (а.с.10, 78).

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що працівники поліції висловлювали законні вимоги до ОСОБА_1 , а саме: пред`явити посвідчення водія, документи на транспортний засіб, а пізніше, у зв`язку з виявленими у нього ознаками наркотичного сп`яніння пройти такий огляд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не була названа причина зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , не є слушними.

Щодо тверджень апелянта з приводу того, що суд не вправі був застосовувати ОСОБА_1 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки прав на керування транспортним засобом він ніколи не отримував, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається із апеляційної скарги захисника, на обґрунтування вищевказаних доводів захисник посилається на п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на цей пункт постанови в силу наступного.

Санкція ст.126 ч.5 КУпАП однозначно та без будь-яких сумнівів передбачає стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом особи, яка раніше була позбавлена права керування.

Чинне адміністративне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб, які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність вказаних суб`єктів полягає в тому, що водій транспортного засобу - це особа, яка здійснює керування таким транспортним засобом на законних підставах, оскільки набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом. На відміну від водія, суб`єкт, передбачений ст.126 ч.2 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ст.126 ч.2КУпАП є спеціальною нормою, яка врегульовує відповідальність особи, яка здійснює керування транспортним засобом, не отримавши на це відповідного права.

Частина ст.126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. При цьому санкція ст.126 ч.5КУпАП встановлює обов`язкове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 7 років.

Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням зазначеного і судової практики, що склалась упродовж останнього часу, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа №702/301/20) звертала увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Обґрунтовуючи доводи, наведені у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому санкція ст. 126 ч. 5 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами фактично перешкодить виконанню його безпосередніх обов`язків, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, закон не передбачає звільнення від відповідальності або уникнення стягнення з мотивів професійної діяльності чи службового становища, в тому числі у зв`язку з проходженням військової служби. Крім того, виконання службових чи військових обов`язків може бути забезпечене іншими способами, що не вимагають особистого керування транспортним засобом.

Таким чином, посилання захисту на службову необхідність керування транспортним засобом не є підставою для скасування або пом`якшення адміністративного стягнення, передбаченого законом, і не впливає на висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про застосування аналогії закону ст. 69 КК України, а саме у не накладенні на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами за таких підстав.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.5 КУпАП, передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від п`яти до семи років.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем як основний, є безальтернативним. Тобто санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.

Загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ст. 33 КУпАп не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Стаття 69 КК України визначає можливість призначення судом більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Тоді як законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Апеляційний суд вважає, що підстав застосовувати аналогію закону у даному випадку не має, оскільки, по-перше, така аналогія застосовується лише у разі, якщо певні відносини не врегульовані законом, по-друге, відповідно до ст. 3 ч.4 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону, а також не накладати стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.

Крім того, не підлягає задоволенню надіслане на адресу апеляційного суду клопотання захисника Кравчуна Д.В. про закриття адміністративного провадження за ст.126 ч.5 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки станом на час розгляду справи строки, передбачені даною статтею не сплинули, а тому підстав для закриття провадження з наведених у клопотанні мотивів не вбачається.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративних правопорушень в діях особи, щодо якої складено протоколи, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.130 ч.1, 130 ч.1, 126 ч.5 КУпАП, повністю доводиться поза розумним сумнівом дослідженими у судовому засіданні доказами, які на переконання суду є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Протоколи про адміністративні правопорушення складені в силуст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколів про адміністративні правопорушення.

Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкцій ст.ст.130 ч.1, 126 ч.5 КУпАП, з урахування ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Кравчуна Д.В. залишити без задоволення.

Постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 вересня 2025 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.130 ч.1, 130 ч.1, 126 ч.5 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: