КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/6759/25

номер провадження: 33/824/4754/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бабіча Сергія Анатолійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Бабіча Сергія Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 ,на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП та призначено стягнення у вигляді громадських робіт строком на 40 (сорок) годин.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 30 серпня 2025 року адвокат Бабіч С.А. в інтересах ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року, а справу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.51 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також 30 серпня 2025 року адвокат Бабіч С.А. в інтересах ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року, а справу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.51 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказані апеляційні скарги є тотожними, так як подані адвокатом Бабічем С.А. через електронний кабінет (зареєстровано судом першої інстанції 01 вересня 2025 року за вх.№52019) та засобами поштового зв`язку (зареєстровано судом першої інстанції 09 вересня 2025 року за вх.№54030).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею першої інстанції проведено судовий розгляд формально, без з`ясування всіх обставин справи. Вважає, що судом порушено вимоги щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування та дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також вказує, що суддя першої інстанції безпідставно врахував як доказ винуватості особи відеозапис, який за своїм змістом та характером не може підтверджувати факт вчинення інкримінованого правопорушення. Детальний аналіз наданого відеоматеріалу свідчить про те, що запис розпочинається виключно з моменту прибуття працівників поліції на місце події та процесу складання адміністративного матеріалу, тоді як безпосередньо факт викрадення товару залишився поза межами фіксації. Відеозапис не містить доказової інформації щодо вчинення правопорушення.

При цьому аналіз відеозапису, долученого до матеріалів справи, свідчить про порушення процесуальних прав ОСОБА_3 , на якому зафіксовано момент коли особа прямо та недвозначно просить поліцейського забезпечити участь адвоката при складанні адміністративного матеріалу, однак працівником поліції було відмовлено в реалізації цього конституційного права.

Зазначає, що суддя першої інстанції у оскаржуваній постанові стверджує, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується поясненнями ОСОБА_4 , однак такий висновок є необґрунтованим, оскільки він є працівником магазину «Zara» та є зацікавленою особою.

Крім того, захисник вважає неспроможними заяву свідка ОСОБА_5 , оскільки вона, перебуваючи на посаді директора магазину «Zara», є прямо зацікавленою особою у результатах розгляду справи та несе пряму матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей підприємства. Службове становище директора створює очевидний конфлікт інтересів, адже відсутність притягнення до відповідальності за факти викрадень може призвести до службових розслідувань щодо ефективності управління підприємством та забезпечення збереження майна. Відповідно до усталеної судової практики документи, які складені зацікавленими особами, повинні оцінюватися судом з особливою обережністю та не можуть слугувати єдиною підставою для встановлення винуватості.

Вважає, що важливим фактом є те, що товар залишився у магазині та жодних фактичних збитків не було заподіяно. Натомість ч.3 ст.51 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна, однак юридична природа викрадення передбачає фактичне заподіяння майнової шкоди власнику. Верховний Суд України неодноразово чітко зазначав, що для кваліфікації дій за ст.51 КУпАП необхідне фактичне заподіяння майнової шкоди, яке в даному випадку відсутнє. Довідка про вартість товару, яка складена директором магазину ОСОБА_5 , яка є зацікавленою стороною у результатах розгляду справи. Самостійне визначення вартості майна потерпілою стороною є грубим порушенням принципів об`єктивності та неупередженості оцінювання доказів. Зацікавлена особа може завищувати вартість майна для посилення тяжкості правопорушення або з інших корисливих мотивів, що робить такий документ процесуально недопустимим.

Разом з тим вказує, що постановою судді першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.51 КУпАП ОСОБА_3 визнано винним у дрібному викраденні майна, призначивши йому надмірно суворе покарання у вигляді 40 годин громадських робіт. Зазначає, що суддя проігнорував принципи адміністративного судочинства, не дослідивши повною мірою обставини справи, які свідчать про необхідність закриття провадження. Таке покарання не лише не сприяє виправленню молодої людини, яка щойно ступила в доросле життя, але й завдає їй непоправної шкоди, тавруючи її як правопорушника та руйнуючи перспективи на майбутнє.

Додатково вказує, що у розумінні ст.251 КУпАП складений протокол не може вважатися належним і допустимим доказом у вчиненні ОСОБА_6 вказаного вище адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце судового засідання.

17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 направив до Київського апеляційного суду пояснення, в яких повідомив про неможливість його прибуття в судове засідання через стан здоров`я та наголосив про наявність у нього захисника, який вважав за можливе проводити розгляд поданої апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бабіча С.А. який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова судді першої інстанції - зміні, виходячи з такого.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП, доведена зібраними у справі доказами.

Відповідно до ч.3 ст.51 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Диспозиція ч.1 ст.51 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини в сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні: 1) крадіжки (таємного викрадення чужого майна); 2) шахрайства (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою); 3) привласнення; 4) розтрати.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом і корисливою метою.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП, у зв`язку з повторним протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП, підтверджується даними, які містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №304581 від 27 квітня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 27 квітня 2025 року о 21 год 00 хв. за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 1-В, перебуваючи у магазині «Zara», таємно викрав з полиці магазину сорочку арт.3090/550/251 (1 шт) вартістю 1 249 грн 17 коп. без ПДВ та штани арт.7147/400/251 (1 шт) вартістю 1 499 грн 17 коп. без ПДВ на загальну суму 2 748 грн 34 коп. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.51 КУпАП (а.с.1);

довідка про вартість викраденого товару від 27 квітня 2025 року (а.с.3);

акт проведення інвентаризації від 27 квітня 2025 року, згідно з яким у магазині «Zara» було виявлено нестача таких позицій товару: сорочка арт.3090/550/251 (1 шт) вартістю 1 249 грн 17 коп. без ПДВ та штани арт.7147/400/251 (1 шт) вартістю 1 499 грн 17 коп. без ПДВ (а.с.4);

пояснення ОСОБА_4 від 27 квітня 2025 року, з яких слідує, що він, працюючи в магазині «Zara» охоронцем за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 1-В, 27 квітня 2025 року о 21 год 08 хв. побачив, що двох невідомих осіб, які виходили з магазину, спрацювала антикрадіжна рамка. При перевірці речей чеку не виявилося, речі були вкрадені, футболка у одного в іншого сорочка і штани (а.с.5);

заява ОСОБА_5 від 27 квітня 2025 року на ім`я начальника Оболонського УП в місті Києві, у якій вона просить прийняти міри про крадіжці, що трапилась 27 квітня 2025 року близько 21 год 08 хв. у магазині «Zara» за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 1-В, ТЦ «Dream Yellow», а саме, двоє невідомих чоловіка намагались винести неоплачені товари за межі магазину, після чого були затримані охоронцем до приїзду поліції (а.с.6);

постанова Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року у справі №756/43570/24-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 510 грн 00 коп (а.с.8);

розписка директора магазину «Zara» ОСОБА_5 про отримання від слідчого на відповідальне зберігання речей (а.с.9);

відеозапис (а.с.10).

Вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя першої інстанції безпідставно врахував як доказ винуватості особи відеозапис, який за своїм змістом та характером не може підтверджувати факт вчинення інкримінованого правопорушення, оскільки він розпочинається з моменту прибуття працівників поліції на місце події та в подальшому відображено процес складання адміністративного матеріалу, тоді як безпосередньо факт викрадення товару залишився поза межами фіксації, апеляційний суд відхиляє, виходячи з такого.

Так, дійсно з відеозапису не вбачається безпосереднього вчинення ОСОБА_1 викрадення з полиці магазину сорочки арт.3090/550/251 та штанів арт.7147/400/251, на загальну суму 2 748 грн 34 коп. Проте ці обставини підтверджуються іншими доказами, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 27 квітня 2025 року, який був на місці події, бачив це та безпосередньо затримав ОСОБА_1 .

Із переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису видно, що він здійснений працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. Під час встановлення обставин ОСОБА_1 особисто розповідав працівнику поліції які речі він виносив з магазину, а які його товариш (21 год 39 хв. відеозапису).

Тобто під час складання адміністративних матеріалів на місці події ОСОБА_1 не заперечував факт викрадення з полиці магазину товарів, а навпаки допомагав працівникам поліції розібратися які товари він виносив, а які його товариш.

Тому заперечення ОСОБА_1 щодо викрадення з полиці магазину сорочки арт.3090/550/251 (1 шт) вартістю 1 249 грн 17 коп. без ПДВ та штанів арт.7147/400/251 (1 шт.) вартістю 1 499 грн 17 коп. без ПДВ, апеляційний суд оцінює критично, вважає їх маніпулятивними та спрямованими на його бажання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.51 КУпАП.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про зацікавленість охоронця магазину ОСОБА_4 та директора магазину ОСОБА_5 .

Вказані вище відеозапис та покази свідка є передбаченими ст.251 КУпАП належними засобами доказування, які були оцінені судом у їх сукупності й логічному взаємозв`язку та є достатніми для висновку у поза розумний сумнів, що ОСОБА_1 27 квітня 2025 року о 21 год 00 хв. за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 1-В, перебуваючи у магазині «Zara» по вказаній адресі, таємно викрав з полиці магазину сорочку арт.3090/550/251 (1 шт) вартістю 1 249 грн 17 коп. без ПДВ та штани арт.7147/400/251 (1 шт) вартістю 1 499 грн 17 коп. без ПДВ на загальну суму 2 748 грн 34 коп. без ПДВ.

Доводи апеляційної скарги про те, що товар залишився у магазині та жодних фактичних збитків не було заподіяно, тоді як ч.3 ст.51 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна, однак юридична природа викрадення передбачає фактичне заподіяння майнової шкоди власнику, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки лише за допомогою заходів безпеки у магазині вдалося затримати ОСОБА_1 , а викрадені речі було отримано директором ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, що виключає можливість їх реалізації та, відповідно, є шкодою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_3 , яке полягає у відмові працівника поліції забезпечити йому участь адвоката при складанні адміністративного матеріалу, апеляційний суд виходить з такого.

З переглянутого відеозапису видно, що на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 розмовляв по телефону, а на одне із запитань працівника поліції повідомив, що це не обов`язково зазначати, і що це йому сказав адвокат (21 год 33 хв. відеозапису). В подальшому ОСОБА_1 також при спілкуванні з працівником поліції коментував свої дії вказівкою адвоката (22 год 00 хв. відеозапису). О 22 год 04 хв. ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що адвокат буде через годину і запитав чи будуть вони чекати, на що працівник поліції відповів «чекаємо». Також з відеозапису вбачається, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 положення ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України (22 год 07 хв. відеозапису). Водночас на запитання працівника поліції про те, чи буде ОСОБА_1 підписувати протокол про адміністративне правопорушення, останній повідомив, що адвокат не може приїхати з огляду на пізній час (22 год 08 хв. відеозапису).

Таким чином апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 мав можливість скористатися правничою допомогою адвоката, користувався нею через засоби телефонного зв`язку, разом із тим ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції, що адвокат не приїде на місце події, що є його правом та видом процесуальної дії.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови в частині накладеного стягнення заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

За змістом ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП визначені загальні правила накладення стягнення за адміністративні правопорушення. Цією нормою закону визначено що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність.

Зазначених вимог закону суддею місцевого суду при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді громадських робіт у повній мірі дотримано не було.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при накладені стягнення суддею враховано характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 не працює, інвалідом не являється.

Також у оскаржуваній постанові зазначено, що обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлені.

Не встановлені такі обставини і судом апеляційної інстанції.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити вид призначеного ОСОБА_1 стягнення, застосувавши щодо нього стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.3 ст.51 КУпАП, що цілком буде відповідати особі правопорушника, суті вчиненого ним правопорушення та наслідкам його вчинення.

Враховуючи наведене, постанова Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення шляхом його пом`якшення до штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуадвоката Бабіча Сергія Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року в частині призначення ОСОБА_1 стягнення змінити, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн 00 коп. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Оболон.р-н./21081100, код отримувача (код за ЄРДПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку: UA0026006, код класифікації доходів бюджету: 21081100, найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи та інші санкції).

В іншій частині постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов