ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2605/25 Справа № 243/7192/25 Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко В.В. захисника Прокопцева С.В. у режимі відео зв`язку, розглянувши апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 07 серпня 2025 року о 22 годині 30 хвилин в м.Слов`янськ по вул.Свободи, 84, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від продуття алкотестера Драгер на місці зупинки та проходження огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2025 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

З таким судовим рішенням не погодився захисник Прокопцев С.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ОСОБА_1 не згоден з оскаржуваною постановою, оскільки порушення норм матеріального і процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає, що із відеозапису не зрозуміло, що події відбуваються саме на блок-посту, а повідомлення ОСОБА_1 куди і навіщо він їхав, не свідчить про те, що він керував транспортним засобом, адже їхати він міг і в якості пасажира. Вважає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є належним та допустимим доказом у справі, відеозапис неодноразово переривається та долучений до матеріалів справи з порушенням вимог інструкції та КУпАП. Вважає, що в даному випадку судом не було з`ясовано обставини справи та дотримання поліцейськими нормативних актів, що регулюють порядок огляду на стан сп`яніння. Вважає, що відсутні докази, що поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 те, що він зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння, що це є вимогою поліцейських і відповідно обов`язком, а не правом водія. Вказує, що поліцейський повинен був висунути вимогу водію пройти оглядна стан сп`яніння, і тільки після цього висунути вимогу, видати направлення та забезпечити доставку водія до найближчого закладу охорони здоров`я, де він повинен був пройти огляд на стан сп`яніння. Вважає, що було порушено процедури огляду. Зазначає, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, не може бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Вважає, що суд порушив норми матеріального права, наклавши на ОСОБА_1 штраф 17 000 грн., хоча такого розміру штрафу санкцією ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено, а передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторони захисту, апеляційний суд вважає,що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними та вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 415811 від 07.08.2025, складеного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку, зі змісту якого вбачається, що 07 серпня 2025 року о 22 годині 30 хвилин в м.Слов`янськ по вул.Свободи, 84, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від продуття алкотестера Драгер на місці зупинки та проходження огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписом, доданим до протоколу, з якого вбачається, що поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що він був зупинений на блок-посту під час руху в комендантську годину. На питання поліцейського ОСОБА_1 відповідає, що він рухався з м.Слов`янськ на блок-пост, оскільки він отримав замовлення послуги таксі (відео «Кухарець 130 КУпАП (3)», 03-40 04-00 хвилина відеозапису). В ході спілкування поліцейський повідомляє водія, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння очей, на що ОСОБА_1 відповідає, що він алкоголь не вживав. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння на місці водій відмовився, зазначивши, що він не хоче. На пропозицію поліцейського пройти огляд у медичному закладі м.Слов`янська водій також відмовився (відео «Кухарець 130 КУпАП (3)», 05-28 08-18 хвилина відеозапису). При цьому поліцейський роз`яснював, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння відносно водія складатиметься адміністративний матеріал за відмову від проходження огляду. Перед складанням протоколу водієві було роз`яснено його права. Заперечень чи клопотань від ОСОБА_1 не надходило.

Даними з рапорту поліцейського Криничного А.В., за змістом якого під час несення служби на б/п «Семенівка» 07.08.2025 було зупинено Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, після чого вказаний факт було зареєстровано до ЄО та викликано наряд СРПП ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Направленням, за змістом якого 07.08.2025 о 22-30 ОСОБА_1 був направлений до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, від проходження огляду відмовився.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за змістом якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Довідкою ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, за змістом якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_3 від 20.03.2021, протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не притягався.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що суд порушив норми матеріального права, наклавши на ОСОБА_1 штраф 17 000 грн., хоча такого розміру штрафу санкцією ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено, а передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, є безпідставними.

Оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд вірно прийшов до висновку про накладення адміністративного стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Таким чином мотивувальна частина оскаржуваного рішення відповідає резолютивній частині рішення, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Що відповідає санкції ч.1 ст. 130 КУпАП яка передбачає два обов`язкових види адміністративного стягнення штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки з відеозапису не зрозуміло, що події відбуваються саме на блок-посту, а повідомлення ОСОБА_1 куди і навіщо він їхав, не свідчить про те, що він керував транспортним засобом, є безпідставними, оскільки наведені міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер.

З матеріалу відеозапису поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем, не ставив під сумнів факт керування автомобілем.

При цьому приписами статті 266 КУпАП не передбачено як обов`язкову умову застосування технічних засобів відеозапису або залучення двох свідків, для фіксації руху чи зупинки транспортного засобу або для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин доводи захисника щодо відсутності саме відео-фіксації руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , чи його зупинки, є необґрунтованими, оскільки факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 доведений сукупністю доказів, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, оцінку яким надано в цій постанові.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є не безперервним, постійно переривається, доводи є необґрунтованими, оскільки відеозапис містить події правопорушення та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Працівниками поліції дотримано вимог п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 р. № 100, яким визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Апеляційний суд також не має сумнівів щодо достовірності наявних у матеріалах справи відеозаписів. Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та оцінити поведінку водія та працівників поліції, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку та здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, а тому є належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не викликає жодних сумнівів у суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів апелянта, що рапорт працівника поліції не може бути доказом, суд зазначає наступне.

В розумінні ст. 251 КУпАП рапорт працівника поліції є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у рапорті працівника поліції містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, причини зупинки транспортного засобу, а тому є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Тому рапорт, долучений до матеріалів справи суд оцінює саме як джерело доказів.

Доводи апеляційної скарги, що суд не з`ясував усіх обставин справи та дотримання поліцейськими встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, не доведено роз`яснення водієві його обов`язку пройти огляд, а сам огляд проведено з порушенням процедури, є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства та не свідчать про порушення працівниками поліції вимог закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Стаття 68 Конституції України чітко передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, тому повинен знати та виконувати Правила дорожнього руху України.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Водій, як учасник дорожнього руху, несе обов`язок знати не тільки ПДР, але й норми законодавства, що регулюють його відповідальність.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про наявність численних процесуальних порушень та суперечностей у доказах, які нібито ставлять під сумнів законність і об`єктивність постанови суду першої інстанції, не ґрунтуються на фактичних обставинах та не підтверджені матеріалами справи. Такі твердження апелянта зводяться до його особистого тлумачення законодавства і не містять посилань на реальні порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Наведені апелянтом аргументи про недопустимість доказів по справі мають суб`єктивний характер, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції.

Інші доводи сторони захисту є неспроможними, не підкріплені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим апеляційний суд їх відхиляє.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя