ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5301/25

провадження № 3/0285/2382/25

11 листопада 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Васильчук Л. Й.,

за участю секретаря Букши О. В.,

захисника особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, що надійшли від Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ :

13.09.2025 о 23 год в м. Звягель Житомирської області по вул. Шепетівська, 2, ОСОБА_2 керував транспортним засобом Dodge, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6810 та у медичному закладі КНП Звягельська багатопрофільна лікарня, водій ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні захисник особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_2 - адвокат Кобрина Н. В. заперечила щодо обставин, викладених у протоколі та вважає його недопустимим доказом, оскільки був складений з істотним порушенням вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів. Відео, долучене до матеріалів є також неналежним та недопустимим доказом, оскільки не зазначено технічний засіб на який воно здійснювалось. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування транспортним засобом ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, відеозапис не повний, відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння юридично не доведена.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що 13 вересня 2025 року близько 23 години вона разом з ОСОБА_2 в одному автомобілі повертались зі святкування весілля у м Звягель в ресторані «Тополя». Автомобіль яким керував громадянин Республіки Польща був зупинений працівниками поліції при цьому ОСОБА_2 сидів на пасажирському сидінні поряд з водієм.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 13 вересня 2025 року близько 23 години поверталась зі святкування весілля у м Звягель в ресторані «Тополя». Їхала в легковому автомобілі, який слідував за автомобілем яким керував громадянин Республіки Польща та був зупинений працівниками поліції. Зі слів інших осіб, які були очевидцями зупинки автомобіля громадянина Республіки Польща їй стало відомо про те, що ОСОБА_2 залишив автомобіль, оскільки працівники поліції почали погрожувати йому про те, що викличуть працівників ТЦК.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи приходжу до наступного.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною першою та другою статті 62 Закону України «Про національну поліцію України» (далі - Закон) передбачено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КупАП.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується зібраними в справі доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №453147 від 13.09.2025, який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, в якому зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого такий огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд у медичному закладі відносно ОСОБА_2 не проводився у зв`язку з відмовою;

- даними диску з відеозаписом.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, а водієм була інша особа, є безпідставними та розцінюються судом як бажання ОСОБА_2 уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення та спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції встановили особу ОСОБА_2 на підставі посвідчення водія НОМЕР_3 , крім того встановили місце його проживання та номер мобільного телефону.

Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що автомобілем керував громадянин Республіки Польща суд визнає суперечливими та такими, що не спростовують події правопорушення, з урахуванням досліджених доказів, що долучені до матеріалів справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції стороною захисту до суду не надано. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 звертався зі скаргами щодо незаконності дій поліцейських, суду не надано, незаконність дій працівників поліції не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено. Порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом також не встановлено, тому твердження сторони захисту про зворотне не заслуговують на увагу.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_2 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

В підсилення своєї правової позиції, звертаю увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Оцінюючи надані докази, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 вчинив порушення на транспорті, та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП. За таких обставин, його слід визнати винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення беру до уваги характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності; всі обставини справи в їх сукупності; особу ОСОБА_2 та вважаю, що до нього слід застосувати безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним для його виправлення, достатнім для виконання завдань КУпАП та можливим недопущенням продовження вчинення правопорушень або настання більш тяжких наслідків.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

З особи, на яку накладено адміністративне стягнення, також належить стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 33, 40-1, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Звягельський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя Л. Й. Васильчук