БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2463/25
Провадження № 3/497/782/25
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.11.2025 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Мунтянової В.Р.,
особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,
особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2 ,
захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 адвоката Дімова Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Кучманівка Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІ групи, займає посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області від 28.01.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-15 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОД №518 від 18.09.2025 який складено начальником відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_1 слідує, що «30 серпня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_2 , без належних на це підстав призвав на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_3 громадянина російської федерації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 було здійснено перевірку за даним фактом, в результаті якої встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , був затриманий 12.08.2025 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно із працівниками поліції та доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_7 для з`ясування обставин по останньому.
В ході розмови із працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_3 , повідомляв працівника РТЦК що не є громадянином України та немає паспорта громадянина України, та показував закордонний паспорт громадянина російської федерації що підтверджується його скаргою написаною на адресу Генерального прокурора України.
Проте, всупереч вимогам ч.6 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в якій вказано що військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на законних підставах на території України, такі можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити службу у Збройних Силах України, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_4 , недбало поставився до військової служби, не перевіривши чи дійсно є дана особа громадянином України.
З огляду на вищезазначене в діях майора ОСОБА_2 , вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення» (а.с.1-3).
В судовому засіданні 06.11.2025 року:
-особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підтримав доводи викладені в протоколі, наполягав на притягненні ОСОБА_2 до відповідальності та призначення стягнення згідно санкції ст.172-15 ч.2 КУпАП. Стверджував, що громадянин ОСОБА_3 не є громадянином України, а є іноземцем, та не міг бути призваний на військову службу по мобілізації, а виключно за контрактом. Начальник РТЦК мав достатньо часу перевірити особу ОСОБА_3 та уникнути порушень. На час складення протоколу про адміністративне правопорушення були відсутні документи, підтверджуючі особу ОСОБА_3 , втім отримали відповідь на запит з ГУ ДМС України в Одеській області 13.09.2025 року про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 паспортом громадянина України, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон в Одеській області не документувався. Копія паспорта громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_3 була надіслана вже після складання протоколу, тому суду надана вже згодом. Оригінал паспорту цієї особи не надавався і не досліджувався.
-особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 заперечував свою вину. Надав заперечення по обставинам, зазначених в протоколі, про те, що 12 серпня 2025 року спільною групою оповіщення разом з представниками НПУ було зупинено громадянина ОСОБА_3 , який під час перевірки не надав документи, які підтверджують його особистість та військово-облікові документи. Громадянина було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_8 з метою перевірки облікових даних.
За відомостями, отриманими з ЕДРВП «Оберіг» громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 . За допомогою ЕДРВП «ОБЕРІГ» були здійснені запити щодо отримання відомостей стосовно цього громадянина. В період очікування підтвердження статусу громадянина України ОСОБА_3 було направлено на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності, за результатами проходження якої він був визнаний комісією ВЛК придатним до військової служби.
Сам ОСОБА_3 пояснював, що він навчався у Сичавській ЗОШ Одеської області, надав довідку видану Сичавською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Одеської області від 29.01.2015 №10 з фотокарткою, з якої дійсно слідує, що ОСОБА_5 навчався у навчальному закладі з 1995 по 2000 роки, отримав свідоцтво про базову середню освіту. За фотографією, наданою директором школи підтверджено особу, яка проходила навчання.
У зв`язку з тим, що згідно ЕДРВП «Оберіг» громадянин перебував на військовому обліку, неодноразово отримував повістки з ІНФОРМАЦІЯ_10 , які також були при ньому, де попередньо був на військовому обліку, ним особисто було прийнято рішення щодо направлення громадянина ОСОБА_3 до збірного пункту та подальшого направлення до військової служби.
Військова частина взяла на службу ОСОБА_5 без паспорту, та і він особисто не заперечував йти служити. Більш того, ОСОБА_5 до тепер служить, рапорт про звільнення не подавав.
ОСОБА_2 запевнив суд, що не мав наміру порушавати закон, діяв виключно в інтересах України, захисту її цілісності з урахуванням військового положення, адже мобілізація громадянин має першочергове значення для забезпечення обороноздатності держави.
Просив визнати його не винним та провадження по справі закрити.
-захисник особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 адвокат Дімов Д.П. заперечував винуватість ОСОБА_2 .. Пояснив, що ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на ім`я Генерального прокурора України, яка стала підставою для здійснення перевірки щодо дій ОСОБА_2 . Військовою службою правопорядку, втім скарга є практично нечитабельною, до скарги жодних доказів не додано.
За результатами перевірки начальник відділення Військової служби правопорядку склав зазначений протокол керуючись виключно копіями документів на ім`я ОСОБА_3 ..
Разом з цим, звернув увагу, що ОСОБА_3 був затриманий співробітниками поліції в м.Одеса, при ньому була повістка про призов по мобілізації, повідомлення військовозобов`язаному ОСОБА_3 з відміткою, що він зарахований до резерву ІНФОРМАЦІЯ_11 16.11.2022 року та довідка з фотокарткою директора Сичавської ЗОШ. Затриманий так як перебував у розшуку як порушник ст.210 КУпАП. Після цього був доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_7 , де було здійснено перевірку по ЕДРВП «Оберіг» та встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Захисник в своїх пояснень керувався роздруківкою інформації з ЕДРВП « ІНФОРМАЦІЯ_12 », куди були занесені усі відомості про ОСОБА_3 , інформація вносила не одноразово, тобто з цією особою не раз працювали службові військові особи, які на відповідних правових підставах вносили відомості в дану картку ОСОБА_3 , тобто його особа не раз перевірялася і він був поставлений на обліку спочатку в ІНФОРМАЦІЯ_13 , а потім в ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Будучи доставленим до ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не надав оригіналів документів на підтвердження своєї особи, начальник РТЦК керувався наявними при ньому копіями документів та інформацією наявною в ЕДРВП «Оберіг», тому здійснив правомірно мобілізаційні заходи.
Просив зважити на той факт, що станом на 1991-1992 рік, усі громадяни, які постійно проживали на території України набували громадянства України автоматично, а ОСОБА_3 в період з 1995 по 2000 року навчався в Сичавській ЗОШ І - ІІІ ступенів, закінчив 9 класів, отримавши свідоцтво про базову середню освіту, тобто мешкав на Україні, але з невідомих причин не був паспортизований на території України, тому сумнівним є питання щодо його громадянства.
Захисник просив врахувати положення ст.62 Конституції України, зважити на той факт, що до тепер жодна посадова особа не бачила в оригіналі паспорт на ім`я ОСОБА_3 , а надана копія не є документом, який підтверджує дану особу, а тому в діях ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, тому провадження по справі слід закрити.
Вивчивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи про адміністративне правопорушення, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.ст.251, 252 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ст.172-15 ч. 2 КУпАП України, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Диспозицією ч.1 ст.172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.
За частиною 2 ст.172-15 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду та є бланкетною, містить опис адміністративного правопорушення в загальних рисах.
Бланкетна диспозиція це один з різновидів диспозиції норми, яка називає склад правопорушення, проте для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.
Використання бланкетних диспозицій має важливе значення у праві, адже дозволяє не «перевантажувати» закон великими за обсягом описаннями діяння у диспозиції статті.
Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм. За відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки, порушене особою, відповідальність не настає.
Недбале ставлення до військової служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Несумлінне ставлення службової особи до своїх службових обов`язків, передусім, характеризує поведінку (дію або бездіяльність) при недбалості. Вона означає, що за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (неякісне, неточно, неповно, поверхнево, несвоєчасно тощо) або взагалі не виконує службові обов`язки, які входять до її компетенції. Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.
Таким чином для об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: а) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; б) коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому порядку; в) яким способом і які конкретні дії суб`єкт повинен був здійснити за даних обставин; г) чи мав він реальну можливість виконати ці дії; д) в чому виразилися допущені ним порушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підлягає підтвердженню належними доказами.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого продовжено і на теперішній час.
Відповідно до ст.ст.11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до частин першої - третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість: які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину.
Судом встановлено, що особа яка склала протокол стверджує про наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 , а саме: «30 серпня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_2 , без належних на це підстав призвав на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_3 громадянина російської федерації ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 …»
Слід звернути увагу на відсутність нормативного акту, який забороняє мобілізацію осіб, які не є громадянами України, тобто формулювання обвинувачення є неконкретизованим.
Не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину.
В протоколі зазначено, що «В ході розмови із працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_3 , повідомляв працівника РТЦК, що не є громадянином України та немає паспорта громадянина України, та показував закордонний паспорт громадянина російської федерації що підтверджується його скаргою написаною на адресу Генерального прокурора України», тобто це є доводами скаржника. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази перевірки вказаних тверджень скаржника, який навіть не був допитаний особою, яка склала даний протокол.
Більш того, особа, яка склала протокол ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що станом на час складення даного протоколу в матеріалах справи були відсутні документи, підтверджуючі громадянство ОСОБА_3 , та вже після направлення матеріалів до суду йому було надано лише копії: свідоцтва про народження та паспорта громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_3 .
Суд не приймає до уваги як належний і допустимий доказ вказані копії документів, які не засвідчені належним чином, і які не були надані в оригіналі жодній посадовій особі, втому числі ОСОБА_8 та суду також.
Копія зроблена з копії не є документом.
Посилання особи, яка склала даний протокол як на доказ того, що ОСОБА_3 не є громадянином України на відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області суд розцінює критично.
Разом з цим, вказані відомості були перевірені виключно по Одеській області, хоча мали б бути перевірені по всій Україні, оскільки наразі відсутня інформація де вказана особа була зареєстрована і де саме ця особа могла бути документованою паспортом громадянина України, що не виключає можливості видачі паспорту в будь-якій іншій області України.
У вказаній довідці наявна інформація про те, що «Крім зазначеного, за наявними обліками, запитувана особа посвідкою на постійне/тимчасове проживання в Одеській області, не документувалась» (а.с.14).
Зазначене свідчить проте, що якщо припустити, що ОСОБА_3 все ж таки є громадянином російської федерації, то на яких правових підставах він проживає в м.Одеса не маючи при цьому посвідки на постійне/тимчасове проживання, що ставить під сумнів наявність у ОСОБА_3 цього громадянства.
А відтак, як станом на час складання даного протоколу про адміністративне правопорушення, так і станом на час його розгляду, суду не надано точних і достовірних даних, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не є громадянином України.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХІУ, майор ОСОБА_2 , під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом не встановлено порушень в діях ОСОБА_2 вказаних вимог нормативних актів.
Диспозицією ч.2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Суб`єктом адміністративного правопорушення, визначеного ст. 172-15 КУпАП є військова службова особа.
Згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася тощо.
При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження.
Протокол про адміністративне правопорушення ОД №518 від 18.09.2025 року не може бути прийнятий судом як доказ вини ОСОБА_2 в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Будь-яких інших належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання ОСОБА_2 винним у судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про вчинення ОСОБА_2 зазначеного у протоколі правопорушення.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що особа, яка склала протокол не надала беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 дій, передбачених ч.2 ст. 172-15 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
А відтак, надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, не свідчать поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним інкримінованого йому правопорушення, оскільки він діяв виключно в інтересах держави, забезпечення її обороноздатності.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Судом під час з`ясування обставин щодо недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків не встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину, адже військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином.
На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, а тому в силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви та припущення щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитися на його користь.
Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
А відтак, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.172-15 КУпАП підлягає закриттю, оскільки положеннями ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. ч.2 ст.172-15, 247 ч.1 п.1, 254, 256, 266, 280, 283-289 КУпАП, суд -
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Повний текст судового рішення складено і проголошено о 16:40 годині 10.11.2025 року.
Суддя: С.В.Кодінцева