Справа №705/5898/25
3/705/2430/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Р.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст.122-5 КУпАП,

У С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №462619 від 23.09.2025, ОСОБА_1 23.09.2025 о 12 годині 56 хвилин в м.Умань, по вул.Туристів,3, керував транспортним засобом Toyota Sequoia н.з. НОМЕР_1 , який не відноситься до категорії оперативних, спеціалізованих або спеціальних транспортних засобів, а також транспортних засобів, які використовуються для переслідування осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона, (відповідно до ДСТУ 3849:2018), на якому були встановлені спеціальні світлові та звукові сигнальні пристрої, без дозволу узгодженого з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС, чим порушив вимоги п.31.1 та підпункту "а" пункту 32.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.122-5 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про закриття провадження у справі відносно нього за ст.122-5 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу правопорушення.

Суд, врахувавши позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За прпписами ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно вимог п.1, п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 06.11.2015, складання протоколів про адміністративні правопорушення, отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції; до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Статтею 122-5 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства щодо встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно примітки до вказаної статті під спеціальним світловим сигнальним пристроєм слід розуміти світловий пристрій, що має змінну частоту світлових імпульсів та який дозволяється встановлювати тільки на оперативні або спеціальні транспортні засоби.

Під спеціальним звуковим сигнальним пристроєм слід розуміти звуковий пристрій, що має змінну основну частоту (за винятком охоронної сигналізації) та який дозволяється встановлювати тільки на оперативні транспортні засоби.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух» експлуатація транспортних засобів забороняється в разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Встановлення та використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв регламентується положеннями Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, постанови КМУ №176 від 22.03.2017 «Питання використання спеціальних звукових та світлових сигнальних пристроїв на транспортних засобах» (далі Постанова), Порядком оформлення, видачі та обліку дозволів на встановлення та використання спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв синього кольору на транспортних засобах затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1080 23.12.2019 (далі Порядок), ДСТУ 3849-99 «Дорожній транспорт. Кольорографічні схеми, розпізнавальні знаки, написи та спеціальні сигнали транспортних засобів оперативних і спеціальних служб».

Пунктом 1 Постанови визначено, що спеціальні звукові та світлові сигнальні пристрої синього кольору можуть установлюватися за наявності дозволу, виданого уповноваженим органом Міністерства внутрішніх справ з дотриманням установлених Міністерством внутрішніх справ вимог, виключно на транспортних засобах, які використовуються для пересування осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона, на транспортних засобах, які використовуються Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, підрозділами безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах, Національною гвардією, податковою міліцією, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, воєнізованими формуваннями, установами виконання покарань та слідчими ізоляторами Державної кримінально-виконавчої служби, Національним антикорупційним бюро, Державним бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки, Управлінням державної охорони, Державною прикордонною службою, Службою судової охорони, підрозділами Державної спеціальної служби транспорту, уповноваженими на проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт на об`єктах національної транспортної системи України, Державною службою з безпеки на транспорті, бригадами екстреної (швидкої) медичної допомоги, Оперативно-рятувальною службою цивільного захисту, атестованими аварійно-рятувальними службами, аварійними службами систем водо-, енерго-, газопостачання, пожежно-рятувальними підрозділами, службою інкасації та перевезення цінностей Національного банку та банків України, підрозділом відомчої охорони Національного банку для виконання оперативних завдань, під час надання медичної допомоги із застосуванням трансплантації анатомічних матеріалів людини спеціалізованою державною установою Український центр трансплант-координації та закладами охорони здоров`я, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, що передбачає право надання медичної допомоги із застосуванням трансплантації; транспортні засоби, які використовуються для пересування осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона, і на які можуть бути встановлені спеціальні звукові та світлові сигнальні пристрої, визначає Управління державної охорони.

Дозволи на встановлення та використання спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв видають територіальні сервісні центри МВС (п.2 Порядку).

Пунктом 31.1 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно п.32.2а ПДР України з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються технічні вимоги, конструкція та встановлення на транспортних засобах спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв.

Таким чином, належним підтвердженням порушення вимог законодавства щодо встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв є інформація уповноваженого органу про таке порушення (наприклад, про відсутність відповідного дозволу на встановлення та використання спеціальних звукових пристроїв).

Суд звертає увагу, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст. ст. 251 та 256 КУпАП, п.1, п.15 розділу ІІ Інструкції уповноваженою особою жодним чином не зафіксовано, що в ТЗ Toyota Sequoia н.з. НОМЕР_1 встановлено саме спеціальний звуковий сигнальний пристрій з визначенням його марки та інших ідентифікаційних ознак, які б вказували на його приналежність до таких пристроїв. В протоколі відсутній опис ознак, за яким характеризуються спеціальний світловий сигнальний пристрій та спеціальний звуковий сигнальний пристрій, що свідчить про відсутність суті правопорушення.

Отже, на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-5 КУпАП, до матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного іншого доказу, а сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постановах Верховного суду України від 30 травня 2018 року у справі №175/1982/16а (2а/175/10/16) та від 26 квітня 2018 року у справі №338/17 адміністративне провадження №К/9901/15804/18, відповідно до яких особа, яка складає протокол та здійснює підготовку матеріалів до розгляду, відповідно до ст.251 КУпАП, має надати протокол, відеозапис події, фотокартки із відповідними замірами, тощо. Посилання на протокол про адміністративне правопорушення як на беззаперечний доказ вчинення відповідного правопорушення є помилковим, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. При цьому притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

У відповідності до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід зазначити, що згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вищевказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Враховуючи зазначене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-5 КУпАП, оскільки до протоколу не надано достатніх об`єктивних та безсторонніх доказів, які б дозволили суду на підставі ст.252 КУпАП зробити висновок про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення.

Крім того, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.122-5 КУпАП, є недоведеним, а тому провадження у справі слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 122-5, 245, 251, 252, 280, 283-284, 294 та п.1 ст. 247 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ст.122-5 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Р.В. Піньковський