Номер провадження3/205/4411/25
Новокодацький районний суд міста Дніпра

ПОСТАНОВА
12 листопада 2025 року м. Дніпро
Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Калініченко Г. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),
за участю:
особи, що притягується до
адміністративної відповідальності ОСОБА_1
29 серпня 2025 року о 12 годині 32 хвилини водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AIMA POVER EAGLE, номер шасі НОМЕР_2 по вул. Мукачівська в районі будинку 121 в місті Дніпро з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимог п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав у повному обсязі та зазначив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що дійсно він, в зазначені в протоколі дату та час керував електроскутером. Крім того, вважає, що оскільки він не керував механічним транспортним засобом він не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не є водієм розуміння ПДР України, оскільки для керування таким типом транспортних засобів посвідчення водія не потрібно, у зв`язку з чим просив провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього закрити.
Суд, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи ОСОБА_1 , доходить наступних висновків.
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений положенням ст. 266 КУпАП.
Вказані положення Закону повністю узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №437599 від 29.08.2025, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; рапортом поліцейського від 29.08.2025; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Аналізуючи вищевикладені докази, суд доходить висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а їх кількість та взаємоузгодженість достатніми для встановлення порушення в діях водія ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводясть згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів керування транспортним засобом спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3, 4).
Вказані свідки пояснили, що вони 29 серпня 2025 року здійснювали супровід колони для поховання загиблого військового, та в цей час в колону з порушенням правил дорожнього руху України виїхав мопед, який підрізав транспортні засоби, що йшли в колоні та почав показувати середній палець, після чого обігнав колону та почав чекати її за переїздом на вул. Мукачівській, зупинив колону та намагався напасти на водія, після чого було викликано працівників поліції.
З метою підтвердження вказаних показів зазначених свідків, судом вживались заходи для їх виклику в судове засідання для надання пояснень, однак свідок ОСОБА_2 до суду не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, а свідок ОСОБА_3 направив до суду заяву, в якій зазначив, що позбавлений можливості прибути до суду для надання пояснень у зв`язку з перебуванням на військовій службі, однак зазначив, що у повному обсязі підтримує подані ним письмові пояснення та підтверджує, що дійсно ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Той факт, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом підтверджується й дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому хоча і не зафіксовано безпосередній рух ОСОБА_1 , однак опосередковано, відповідаючи на питання патрульних, ОСОБА_1 сам не заперечує факту керування ним електромопедом.
Усі вищезазначені докази, у своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що дійсно ОСОБА_1 у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дату та час керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а тому доводи останнього в цій частині спростовуються вищевикладеними висновками суду та є неприйнятними.
Щодо посилань ОСОБА_1 про те, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Пункт 1 статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» визначає, що електричний колісний транспортний засіб це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
При цьому, норма статті 130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до правової позиції щодо застосування норм матеріального права, викладеної в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сеґвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Згідно з пунктом (v) статті 1 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 (ратифікованої Україною 25.04.1974, із поправками від 28.09.2004), «термін «водій» означає будь-яку особу, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.п. (включно і велосипеди)…»
Крім того, статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що водії зобов`язані не допускати випадків нетверезого водіння.
Таким чином, особа, яка керує електричним колісним транспортним засобом, в тому числі електроскутером, є водієм транспортного засобу, а не «іншою особою».
З огляди на вищевикладені положення чинного національного та міжнародного законодавства, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу, має права та обов`язки, які встановлюються до водіїв, а тому є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим відповідні доводи останнього судом визнаються безпідставними.
При вирішення питання про вид та розмір адміністративного стягнення, суд, враховує положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, відповідно до яких, судом враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами відповідатиме характеру вчиненого адміністративного правопорушення та особі правопорушника і буде достатнім задля виконання його мети.
Крім цього, суд враховує й положення ст. 40-1 КУпАП, відповідно до якої судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ Про судовий збір.
Керуючись ст. ст. 23, 33, 245, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
П О С Т А Н О В И В:
На підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Постанова суду може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Суддя Г. П. Калініченко