Миколаївський апеляційний суд
Провадження № 33/812/451/25 Головуючий суду І інстанції
№ 33/812/452/25 суддя Губницький Д.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Савчук В.В.,

особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Яновського В.С.,

прокурора Артеменко Р.В.

розглянула, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Яновського В.С. на постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за протоколом 47-01/63/25 від 29.05.2025 р., з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. на користь держави.

Провадження за протоколом 47-01/62/25 від 29.05.2025 р. за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За постановою судді, згідно протоколу, ОСОБА_1 , після звільнення 24.02.2024 р. з посади державного службовця завідувача сектору планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю та використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, не подала декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, протягом 30 днів з дня припинення діяльності, тобто до 25.03.2024 р. включно, а подала таку декларацію лише 27.05.2025 р.

Стосовно вказаного протоколу суд зазначив, що його складання відбулось без письмового попередження ОСОБА_1 про її виклик для складання протоколу, без документального підтвердження про намір його складання, без роз`яснення, а відтак і порушення сукупності прав, у тому числі й на захист, передбачені ст. 268 КУпАП, що призвело до незаконного використання проти ОСОБА_1 без її дозволу, при складанні цього протоколу, її ж пояснень, наданих до складання іншого протоколу і притягнення до адміністративної відповідальності за цим протоколом відбулось без її відома. Це не заперечується і у даному протоколі, в якому пояснення щодо щорічної декларації за 2023 названі поясненнями стосовно декларації при звільненні, будучи копіями одного й того самого документу. Зважаючи на істотні порушення при провадженні про адміністративне правопорушення, допущені при складанні цього протоколу, які не можуть бути компенсовані на стадії судового розгляду, суд дійшов висновку про закриття провадження за відсутністю складу та події проступку.

Згідно протоколу № 47-01/63/25 від 29.05.2025 р., ОСОБА_1 , обіймаючи посаду державного службовця завідувача сектору планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю та використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, не подала щорічну декларацію за 2023 рік, до 31.03.2024 р. включно, а подала її лише 17.03.2025 р., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апелянти просять поновити строк на апеляційне оскарження, їх клопотання мотивовані тим, що доступ до повного тексту постанови надано лише 28.08.2025 р. через систему «Електронний суд», а апеляційна скарга подана 06.09.2025 р., тобто у межах десятиденного строку від фактичного ознайомлення, що підтверджується технічними даними з ЄСуд та зверненнями до служби підтримки.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника на підтримку клопотань про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 21.08.2025 р. суддею Інгульського районного суду м. Миколаєва оголошено резолютивну частину постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при цьому ОСОБА_1 була присутня під час розгляду справи та оголошення резолютивної частини постанови. Оголошення повного тексту постанови відбулося 25.08.2025 р., копію постанови направлено ОСОБА_1 25.08.2025 р.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21.08.2025 р., подана 07.10.2025 р., що свідчить про значний пропуск строку на апеляційне оскарження, а тому підстав для поновлення їй строку на оскарження постанови суду не має.

Договір про надання правничої допомоги ОСОБА_1 із захисником Яновським В.С. укладений 29.08.2025 р., тобто вже після постановлення Інгульським районним судом м. Миколаєва рішення у цій справі, що свідчить про те, що захисник долучений до справи в період апеляційного оскарження постанови суду. Апеляційна скарга на вказану постанову суду захисником Яновським В.С., вперше подана 06.09.2025 р., яка була повернута апелянту. 09.10.2025 р. захисником Яновським В.С. повторно подана апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що захисник не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, з огляду на незначний пропуск строку на апеляційне оскарження постанови суду, вважаю за можливе поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови.

В апеляційній скарзі захисник Яновський В.С., просить скасувати постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21.08.2025 р. у справі № 489/4369/25 та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На думку апелянта, судове рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не врахував поважних причин несвоєчасного подання декларації, а також дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Сторона захисту зазначає, що затримка з поданням декларації обумовлена об`єктивними, підтвердженими медичними обставинами перенесеним хірургічним втручанням, тривалою післяопераційною реабілітацією та комплексним стоматологічним лікуванням, які супроводжувалися больовим синдромом і тимчасовими когнітивними обмеженнями. Вказані фактори, на переконання апелянта, виключали можливість своєчасного виконання адміністративного обов`язку з подання декларації.

Крім того, суд безпідставно відхилив аргументи сторони захисту щодо технічних труднощів доступу до реєстру НАЗК з-за кордону, не врахувавши надані адвокатські запити та відповіді уповноважених органів, які підтверджують наявність технічної невизначеності у роботі системи.

Захисник наголошує, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на порушення вимог антикорупційного законодавства, а саме правопорушення є малозначним. Водночас суд першої інстанції не застосував положення ст. 22 КУпАП та ст. 247 КУпАП, які передбачають можливість закриття провадження у разі малозначності або відсутності складу правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Яновського В.С. на підтримку апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 252 КУпАП України, визначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддею місцевого суду зазначені вимоги закону в цілому дотримані.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець це громадянин України, який обіймає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ст. 1 Закону, державний орган орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Відповідно до абзацу другого п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу», інші посади державної служби, не віднесені до категорій «А» і «Б», віднесено до посад категорії «В» державної служби. Відповідно до підпункту «В», п. 1, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, особами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон), правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 2-7 п. 2 розділу XIII Закону, особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», опублікований в офіційному виданні Верховної Ради України «Голос України» 11.10.2023 р. та набрав чинності 12.10.2023 р.

Крім того, згідно п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання п. 3 розділу ІІ Закону України від 20.09.2023 р. № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» підготувало роз`яснення від 1311.2023 р. № 4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.

Стосовно протоколу № 47-01/62/25 від 29.05.2025 р. судом першої інстанції перевірено його та виявлено істотні порушення прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП складання без належного виклику та роз`яснень, використання пояснень не за тим протоколом тощо, які не можуть бути усунуті в суді, провадження за цим протоколом правомірно закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, в цій частині постанова суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Під час розгляду справи в місцевому суді, ОСОБА_1 вину у правопорушенні не визнала, посилаючись на те, що несвоєчасне подання нею декларацій зумовлене об`єктивними обставинами. З початком повномасштабного вторгнення вона евакуювалася з родиною до Республіки Ірландія, де перебувала у таборі для біженців без стабільного доступу до Інтернету, що унеможливлювало роботу з порталом НАЗК. Вона зазначала, що не мала інформації про необхідність використання VPN для входу на українські ресурси з-за кордону, а відповідні роз`яснення розміщені лише на сайті НАЗК, з якими ознайомилась вже після повернення до України на початку вересня 2024 року. Після повернення вона перенесла оперативні втручання в Україні та за кордоном з тривалим періодом реабілітації, що додатково впливало на можливість своєчасного подання декларацій. За її словами, вона не мала умислу на порушення вимог закону, активно листувалася з НАЗК.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що обов`язок подання щорічної декларації за 2023 рік у неї був відсутній, оскільки вона мала подати декларацію при звільненні за період до 24.02.2024 р. Просила врахувати позитивну характеристику, відсутність умислу та можливість закриття провадження у зв`язку з малозначністю.

Під час апеляційного розгляду, як ОСОБА_2 , так і захисник, надали аналогічні пояснення, які, на їх думку, є підставами для закриття провадження у справі, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Незважаючи на невизнання провини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за протоколом № 47-01/63/25 від 29.05.2025 р., її вина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 72-к від 18.04.2022 р. обіймала посаду завідувача сектору планування, методичного забезпечення та аналізу інспекційної діяльності управління з контролю та використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, тобто на час подій була суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та зобов`язана подавати декларації у строки, визначені ст. 45 цього Закону. Відповідно до наказу № 24-к від 08.02.2024 р. ОСОБА_1 звільнена із займаної посади.

З протоколу № 47-01/63/25 від 29.05.2025 р. та долучених матеріалів убачається, що щорічну декларацію за 2023 рік ОСОБА_1 повинна була подати до 31.03.2024 р. включно, однак подала 17.03.2025 р.

Сторона захисту посилається на перебування ОСОБА_1 за кордоном, а також технічну неможливість доступу до порталу НАЗК до повернення в Україну. Місцевим судом обґрунтовано враховано ці обставини, як такі, що могли ускладнювати подання декларації до 01.09.2024 р., однак документально підтверджених поважних причин неподання декларації у період після повернення ОСОБА_1 з-за кордону, починаючи з 01.09.2024 р. до 17.03.2025 р., не надано.

Отже, місцевий суд вірно встановив, що ОСОБА_1 вчинила триваюче адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у вигляді несвоєчасного подання щорічної декларації за 2023 рік у період з 01.09.2024 р. до 16.03.2025 р., а саме подала її 17.03.2025 р. без поважних причин. Посилання апелянта на відсутність умислу є безпідставними, оскільки правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, має формальний склад, для констатації достатньо встановити факт порушення строку, при цьому вина може проявлятися як у формі умислу, так і необережності.

Отже, суд першої інстанції повно і послідовно перевірив обставини, правильно встановив подію та склад правопорушення за протоколом № 47-01/63/25 і дав належну оцінку доводам сторін.

Водночас, відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 33 КУпАП, в силу якої, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

За змістом ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, зазначена норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких дозволила би судити про малозначність правопорушення, а також застережень щодо неможливості її застосування до окремих складів адміністративних правопорушень, окрім як до тих, що визначенні в примітці до ст. 22 КУпАП (Положення цієї статті не застосовується до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу).

Тобто законодавець не ввів заборону на застосування ст. 22 КУпАП у справах, передбачених ст. 172-6 КУпАП.

Оцінюючи у сукупності дії, наслідки, характер правопорушення, данні про особу правопорушниці, ставлення ОСОБА_1 до вказаних дій, відсутність шкоди правам інших осіб чи публічним інтересам, факту подання декларації, а також мети адміністративного впливу визначеної у ст. ст. 23, 33 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе застосувати положення ст. 22 КУпАП та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням та відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП закрити провадження у справі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга захисника, підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі положень ст. 22, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 22, 284, 293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

у задоволенні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Клопотання захисника Яновського В.С. задовольнити поновити строк на апеляційне оскарження постанови Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Яновського В.С. задовольнити частково.

Постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2025 року, в частині, якою ОСОБА_1 , за протоколом 47-01/63/25 від 29.05.2025 р., визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за протоколом 47-01/63/25 від 29.05.2025 р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю та оголосити їй усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за протоколом 47-01/63/25 від 29.05.2025 р., за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрити.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва