Єдиний унікальний номер 317/4070/25
Провадження № 3/317/2109/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Мінгазов Р.В., розглянувши матеріал, який надійшов зУправління патрульної поліції Запорізькій області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 ,

за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 413936 від 06.08.2025, водій ОСОБА_1 06.08.2025 о 05 год. 56 хв. на трасі Н-08, 513 к.м., керував автомобілем Daewo Lanos д.н.з НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився зі згоди водія у медичному закладі, що підтверджується висновком 5788 від 06.08.2025, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав провину, щиро розкаявся та пояснив, що напередодні у вечорі вжив певну кількість алкоголю з метою зняти стрес, оскільки він тривалий час перебуває в зоні бойових дій в Запорізькій області, а рано вранці отримав негайний наказ, через що був вимушений сісти за кермо автомобіля, однак він вважав, що вже протверезів.

Крім того, адвокат Штенгелов О.В. звернувся до суду з клопотанням та просив закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки керувати автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 змусила необхідність виконання бойового завдання направленого на відсіч російської агресії.

В обґрунтування свого клопотання про закриття провадження у справі адвокат Штенгелов О.В. послався не те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем радіотелефоніст-планшетіст відділення управління ракетно-артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_3 у званні солдат.

Також в підтвердження своїх доводів надав копію рапорту командира відділення радіолокаційної розвідки зенітно-ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_2 від 01.10.2025 про те, що 06.08.2025 вранці відправив ОСОБА_1 на виконання службових задач

З службової характеристики ОСОБА_1 , вбачається, що за час проходження служби у військовій частині на посаді радіотелефоніст-планшетіст відділення управління ракетно-артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_3 зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків відноситься добре, нагороджений грамотою командира бригади, як кращій водій підрозділу, поставлені задачі виконує з особливою оперативністю. Вимогливий до себе, здатний критично оцінювати свою діяльність, на критику реагує правильно.

За час несення служби ОСОБА_1 неодноразово нагороджувався почесними грамотами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Аналізуючи наведені обставини та твердження правопорушника щодо наявності крайньої необхідності, суд виходить з того, що згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За законом, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

В ході розгляду справи, суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

З матеріалів справи виходить, що ОСОБА_1 були вчинені дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди пов`язаної з збройною агресією проти України, аніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України.

Суд також враховує ту обставину, що внаслідок ситуації, що склалася ОСОБА_1 був позбавлений можливості залучити іншого водія, з метою не порушення умов секретності поставленого йому завдання.

За вказаних обставин, суд приймає до уваги доводи захисника, про те, що ОСОБА_1 вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП в стані крайньої необхідності, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП виключає провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст.ст. 17, 18 КУпАП у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, а провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.18, п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Р.В. Мінгазов