ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Сербіній І.В., за участю захисника Ткач В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Мотальової-Кравець В.Ю. на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 02.10.2024 року о 10:00 год. в м. Краматорську ОСОБА_1 керував транспортним засобом SHUANGHUAN CEO, д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода тощо). Згідно показів алкотесту Драгер Алкотест 6810, ступінь сп`яніння складає 1,7 проміле. Вказаними діями водій порушив п. 2.9 а ПДР.

В апеляційній скарзі захисник Мотальова-Кравець В.Ю. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, постанову скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами. Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки розгляд справи відбувся без ОСОБА_1 та копія постанови в строк останньому не вручена. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує проти притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу. Водночас просить не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На її думку, таке стягнення буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню. Наголошує, що ОСОБА_1 визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, щиро розкаявся та усвідомив, що його дії є вкрай неприпустимими, зробив для себе висновки, що така поведінка є неприйнятною, не має наміру ухилятися від відповідальності. Зазначає, що ОСОБА_1 проходив службу, неодноразово брав участь у заходах, спрямованих на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок чого має проблеми зі здоров`ям. Зауважує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Звертає увагу на відсутність обтяжуючих обставин.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Обставини, викладені у протоколі серії ААД № 906062 від 02.10.2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП стороною захисту не оспорюються.

Предметом розгляду є застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає один вид стягнення, що позбавляє суд можливості призначити штраф без позбавлення права керування транспортними засобами або самостійно визначати розмір штрафу.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Мотальовій-Кравець В.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу захисника Мотальової-Кравець В.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя