ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/89/25 Номер провадження 33/814/684/25Головуючий у 1-й інстанції Чуб К. В. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю захисника Максименко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Максименко Ю.П. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 29 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, працюючий трактористом-машиністом ТОВ «Агрофірма ім. Довженка»,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Постановлено стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 01 лютого 2025 року близько 18 години по вул. Дружби, 7, в с. Орданівка Полтавського району та області керував автомобілем KIA Sportage, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник Максименко Ю.П. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 давав згоду на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак інспектором поліції це було проігноровано.

Водночас вказує, що ОСОБА_1 змушений був відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не довіряв алкотестеру «Драгер», а також тому, що його доставлять в медичний заклад.

Вважає, що у ОСОБА_1 на відеозапису не видно ознак алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що у протоколі стоїть підпис ОСОБА_1 , але як видно з відеозапису, підзахисний відмовився від ознайомлення з протоколом, а тому протокол не може бути допустимим доказом.

Наголошує, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є недопустимим доказом, оскільки в графі «згоден» стоїть підпис невідомої особи, а ОСОБА_1 відмовився від підпису.

Вказує, що місцевим судом було відмовлено у задоволенні клопотання про відвід головуючої судді Чуб К.В.

Крім того, захисник прохає не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, застосувавши за аналогією Закону положення ст.69 КК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених у постанові обставин ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.

Фактичні обставини відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №236064 від 01 лютого 2025 року, а також відеозаписом події, який долучений до цього протоколу.

Доводи захисника про відсутність підстав стверджувати, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд є неприйнятними.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським зроблена у відповідності з вимогами ч.2 ст.266 КпАП України із застосуванням технічних засобів відеозапису.

При цьому поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його обов`язок пройти у встановленому законом порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, а також права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України і ст.268 КпАП України, в тому числі і право на захист, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення та відеозаписом події.

Зазначений відеозапис не містить будь-яких даних, які б давали підстави стверджувати про те, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції здійснювали стосовно нього тиск чи змушували відмовитись від проходження огляду.

Навпаки, поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, чи в медичному закладі.

Проте ОСОБА_1 після роз`яснення йому порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вочевидь показував своє небажання його проходити, ігноруючи відповідні пропозиції поліцейського.

Твердження захисника про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння спростовуються відеозаписом події, з якого видно, що працівник поліції назвав виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів.

Більше того, ОСОБА_1 також не заперечував факт вживання алкогольних напоїв перед поїздкою.

Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності за ст.130 КпАП України.

Всупереч доводам захисника, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу, а тому є належним і допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 .

Твердження захисника про недопустимість направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не знайшли свого підтвердження.

Як видно з матеріалів справи, заява захисника про відвід судді Чуб К.В. була вирішена іншим суддею цього суду в передбаченому Законом порядку, за результатом чого Диканським районним судом Полтавської області постановлено вмотивовану ухвалу від 24 квітня 2025 року про відмову в задоволенні відводу.

Враховуючи наведене, з огляду на дотримання приписів закону працівниками поліції при складанні протоколу та суддею під час розгляду справи, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за 1 ст.130 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги про можливість за аналогією закону (ст.69 КК України) застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами є непереконливими.

Санкцією ч.1 ст.130 КпАП України передбачено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, за вчинення цього адміністративного правопорушення позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік є обов`язковим.

При цьому, положеннями КпАП України не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

Наведений вище підхід відповідає п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КпАП України, визначено, що судам за правилами КпАП України основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.

А згідно з вимогами ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність (у тому числі приписівст.69 КК України) за аналогією заборонено.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, що обумовлено змістом і характером протиправних дій, які становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм (водійське посвідчення серії НОМЕР_2 ), що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Тому, з урахуванням положень статей 23, 33, 130 КпАП України, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1ст.130 КпАП України.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 29 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Максименко Юлії Петрівни без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.