Номер провадження: 33/813/2053/25
Номер справи місцевого суду: 522/894/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сонька Валерія Вікторовича на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

10 жовтня 2025 року адвокат Сонько В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови суду.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що 04 квітня 2024 року справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні будь які підтвердження того, що останньому було достовірно відомо про вказану дату та час розгляду даної справи. Однак, суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив його право на захист. Також зазначено, що ОСОБА_1 має тяжке онкологічне захворювання та в квітні 2024 року проходив лікування в Одеському онкологічному центрі. Про наявність оскаржуваної постанови суду апелянту стало відомо влітку 2025 року, після накладання арештів на його банківські рахунки.

У зв`язку із вищевикладеним адвокат Сонько В.В. в інтересах ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року та поновити процесуальний строк.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу подано із пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України» норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» п. 27 рішення від 26 квітня 2007 року).

Також, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

З матеріалів справи встановлено, що 10 січня 2024 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №732129, згідно якого ОСОБА_1 10.01.2024 о 12:20 год, у м. Одесі по вул. Адміральський проспект, повторно протягом року керував транспортним засобом Renault Clio Symbol, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Копію протоколу ОСОБА_1 отримав, про що розписався.

Також встановлено, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що розгляд справи за даним протоколом в Приморському районному суді м. Одеси, про що останній розписався (а.с. 1).

Матеріалами справи також встановлено, що 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримав судову повістку про судове засідання в Приморському районному суді м. Одеси на «11:20 05.02», про що свідчить його підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 9).

04 квітня 2024 року розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 , та Приморським районним судом м. Одеси винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с. 11-13).

Апеляційним судом також встановлено, що згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року, надіслана судом до реєстру 16 квітня 2024 року, та 17 квітня 2024 року забезпечено надання загального доступу.

При цьому, вперше із апеляційною скаргою на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року адвокат Сонько В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду лише 25 вересня 2025 року (а.с. 17).

На підставі вищевикладених обставин, апеляційний суд вважає, що достовірно знаючи про складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №732129 від 10.01.2024, та про розгляд справи в Приморському районному суді м. Одеси, ОСОБА_1 розпорядився своїми правами на власний розсуд та більше одного року не цікавився результатом розгляду даної справи, не вживав заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження, та жодним чином не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку, у визначений вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП строк, хоча не був позбавлений такої можливості.

Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного Суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено. Особа має також можливість реалізувати своє право на доступ до судових рішень через Єдиний державний реєстр судових рішень шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

ОСОБА_1 зобов`язаний був цікавитись інформацією про рух адміністративної справи учасником якої він є, та про наявність якої йому було достовірно відомо, проте, останній знехтував своїми процесуальними правами й обов`язками, та ухилився від отримання інформації про стан справи про адміністративне правопорушення.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Слід також зазначити, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановленими нормами чинного законодавства.

В апеляційній скарзі, як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Сонько В.В. також зазначає, що ОСОБА_1 має тяжке онкологічне захворювання та в квітні 2024 року проходив лікування в Одеському онкологічному центрі, однак апеляційний суд не може взяти дані твердження до уваги, оскільки на їх підтвердження не надано жодних доказів.

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Таким чином, оскільки адвокат Сонько В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року, та враховуючи, що несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Сонька Валерія Вікторовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року відмовити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сонька Валерія Вікторовича на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький