ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1693/25 Номер провадження 33/814/976/25Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж. О. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Доник Г.В., на постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 12 липня 2025 року о 12 годині 51 хвилині по вул. Київській у с. Недогарки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Драгер», і в закладі охорони здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокат Доник Г.В. просить скасувати постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: поліцією не надано належних і допустимих доказів порушення ОСОБА_1 положень ПДР України для здійснення зупинки транспортного засобу, під його керуванням, матеріали справи не містять обґрунтувань причини зупинки автомобіля; ОСОБА_1 не було повідомлено при складанні протоколу про те, що він має право на професійну правничу допомогу, право на оскарження рішень чи дій посадових осіб шляхом звернення суду, а також право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішення діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння тягне за собою аналогічні наслідки, що й об`єктивна сторона цього правопорушення, яка полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння; поліцією неправильно роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не вжито заходів для залучення адвоката, який би роз`яснив права водієві; ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння, поліцейським не проводились необхідні дії, передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), результати яких давали би підстави вважати те, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння; в направленні на огляд зазначено скорочену абревіатуру медичного закладу «КНМП», із якої неможливо встановити, до якого саме закладу охорони здоров`я був направлений ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та вказана абревіатура не відповідає назві жодного з двох медичних закладів, які мають право на проведення на території м. Кременчук та Кременчуцького р-ну Полтавської обл. огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; почервоніння очей у ОСОБА_1 було викликане черепно-мозковою травмою, струсом мозку, підвищеним внутрішньочерепним тиском, отриманими ним після вибухової травми під час виконання бойового завдання щодо оборони України (05 січня 2025 року); запах алкоголю з порожнини рота сам по собі не є беззаперечним доказом сп`яніння, він може виникати через залишкові метаболіти ліків чи медичних настоянок, травми ротової порожнини, що викликають специфічний запах, безпосередньо в ОСОБА_1 підвищений рівень ацетону в крові викликаний контузією та вживанням у зв`язку з цим ліків; долучений поліцією відеозапис не є цілісним і безперервним, що свідчить про його можливий монтаж або технічне втручання, а тому є недостовірним, недопустимим і неналежним доказом; матеріали справи не містять об`єктивних даних, які би свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України; поліцією не доведено факт керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його представнику адвокату Доник Г.В., було належним чином повідомлено про місце, дату, час апеляційного розгляду та до суду вони не з`явились. Водночас від адвоката Доник Г.В. надійшло клопотання про здійснення апеляційного розгляду за її та ОСОБА_1 відсутності. Участь зазначених вище учасників судового провадження в апеляційному розгляді цієї справи відповідно до положень КУпАП не є обов`язковою.

Тому на підставі ч.6 ст.294 КУпАП України справа щодо ОСОБА_1 підлягає розгляду в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції перевірив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відмови ним як водієм, який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389219 12 липня 2025 року о 12 годині 51 хвилині ОСОБА_1 по вул. Київській у с. Недогарки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував належним йому транспортним засобом «Audi A6», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, та відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан названого сп`яніння з використанням газоаналізатора «Драгер» і в медичному закладі (а.с.4).

Наведені вище обставини підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено, що 12 липня 2025 року приблизно о 12 годині 51 хвилині ОСОБА_1 по вул. Київській у с. Недогарки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував транспортним засобом «Audi A6», н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцією. Затим поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього, зокрема, запаху алкоголю з порожнини рота, однак ОСОБА_1 на вимоги поліції неодноразово, чітко й категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі. При цьому, дані безперервної відеофіскації не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_1 щодо вживання ним медичних препаратів, які би могли викликати запах, схожий на алкоголь, а навпаки він стверджував, що вживав напереродні пиво. Поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 : що за вчинення вказаних вище дій (відмови водія від проходження огляду на стан названого сп`яніння в установленому законом порядку) щодо нього будуть складені відповідні матеріали провадження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.8).

При цьому, ОСОБА_1 , який згідно з даними довідки Сектору адміністративної практики Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_1 має посвідчення водія з 2016 року (а.с.7), безумовно розумів наявність у нього передбаченого законом обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Окрім того, в акті ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом і власноручним записом згоду із зафіксованим фактом його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Аlcotest 6810» (а.с.5).

Також матеріалами провадження підтверджено вручення поліцейським ОСОБА_1 копії направлення його на огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад, що підтверджується його підписом та власноруч здійсненим записом у цьому направленні. Це направлення наявне в матеріалах справи (а.с.6).

При цьому, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі в медичному закладі, взагалі, то доводи апелянта, пов`язані із оспорюванням правильності зазначення назви медичного закладу, не впливають на правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, в направленні здійснено в цілому правильну вказіку на медичний заклад, який функціонує в м. Кременчук Полтавської обл. та здійснює огляд водіїв на стан алкогольного сп`яніння - КНМП "Кременчуцька міська лікарня планового лікування", та при викладі назви цього закладу пропущено лише зазначення про те, що ця лікарня є міською (а.с.6). Але вказана обставина не є істотним порушенням і не впливає на правильність ідентифікації саме названого вище медичного закладу.

Необгрунтованими є і твердження апелянта, які зводяться до небезпервності та неповноти відеозапису, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами містить повні відомості про обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та оформлення щодо нього матеріалів поліцією, які записані в декількох файлах та відтворення змісту яких свідчить про те, що процес відеофіксації був повним і безперервним (а.с.8).

Усупереч доводам апеляційної скарги, зміст технічного носія інформації підтверджує те, що записані на ньому відеозаписи були виготовлені поліцією в ході реалізації визначених законом повноважень із застосуванням служових пристроїв - реєстратора в службовому автомобілі та нагрудної камери поліцейського з індивідуально визначеним номером. Технічний носій із цією відеофіксацією було долучено поліцією до матеріалів справи разом із протоколом про адміністративне правопорушення. Тому належність створення і походження долучених відеозаписів не викликає сумніву. Також перевіркою матеріалів провадження не встановлено жодних підстав для висновку про спотворення, монтування чи невідповідності дійсності змісту вказаних вище відеозаписів, які є засобами об`єктивного контролю.

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану. На місці події поліцейський повідомив про виявлення в ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота в контексті наявності підстав для проведення його огляду на стан названого сп`яніння. Наявність у ОСОБА_1 , зокрема, цієї ознаки алкогольного сп`яніння зафіксовано й у протоколі про адміністративне правопорушення та акті (а.с.5).

Отже, з урахуванням наведених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень у ході висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чи безпідставності таких вимог.

У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.

Також на доводи апелянта суд апеляційної інстанції констатує, що місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наявність ознак алкогольного сп`яніння не є тотожним наявності стану алкогольного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування водія в цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. При цьому, дані безперервної відеофіскації не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_1 щодо вживання ним медичних препаратів, які би могли викликати запах, схожий на алкоголь, а навпаки він стверджував, що вживав напереродні пиво. Виявлення ж ознаки у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота здійснюється в ході спілкування з водієм, що й мало місце за обставин досліджуваної ситуації, та не потребує обов`язкового проведення інших специфічних дій чи тестів.

Але ОСОБА_1 , який керував автомобілем, на вимоги поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

До того ж, наведені апелянтом доводи не звільняли ОСОБА_1 як водія від обов`язку пройти на вимогу поліцейського огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Суд апеляційної інстанції не виключає, що почервоніння обличчя в ОСОБА_1 могло мати місце з мотивів наведених в апеляційній скарзі (у зв`язку з попереднім отриманням вибухової травми), але ознака алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота з цими мотивами не пов`язана.

На тверження апелянта про нероз`яснення ОСОБА_1 прав суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.268 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Ці вимоги поліцією було виконано в повному обсязі, оскільки поліцією було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституцією України та ст.268 КУпАП, які включають в себе, зокрема, право на юридичну допомогу (користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи), що підтверджено даними відеозапису та підписом ОСОБА_1 у відповідній графі (пункт 13) протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4, 8).

Статтею 55 Конституції України унормовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Водночас, що стосується прав, передбачених ст.ст.55, 56 Конституції України, то ОСОБА_1 і його представником не зазначено, яким із наведених вище прав (окрім права на правову допомогу та оскарження рішення по справі, зокрема, які були роз`яснені ОСОБА_2 ) він бажав скористатись, але був позбавлений можливості це зробити, та, яким чином, це вплинуло на встановлення його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, чи зміст, властивості доказів по справі, їх належність, допустимість або достовірність. Не встановлено такого впливу й судом апеляційної інстанції перевіркою матеріалів провадження.

При цьому, в будь-якому випадку право на відшкодування шкоди є похідним від учинених дій, прийнятих рішень і спрямоване на отримання відповідної компенсації, сатисфакції, але не має жодного впливу на правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а про право на захист, правничу допомогу та оскарження рішення по справі ОСОБА_1 було повідомлено при роз`ясненні йому поліцейським прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, ОСОБА_1 було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими він і скористався в повному обсязі в спосіб, який уважав за необхідне.

Тому зазначені вище доводи апелянта є необгрунтованими та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, законодавством України не передбачено обов`язкової участі та обов`язкового залучення адвоката в ході проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння чи в ході висування водієві поліцейським вимоги щодо проходження такого огляду. ОСОБА_1 на місці події не залучав адвоката й не порушував перед поліцією питання про необхідність його залучення. Обставин, які би вказували про необхідність і обов`язковість залучення поліцією адвоката, за обставин цією справи, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Водночас доводи апеляційної скарги щодо підстави та обставин зупинки автомобіля за своїм змістом не стосуюються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цим питанням та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.

Отже, наведені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Таким чином, доводи апелянта, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм (водійське посвідчення серії НОМЕР_2 ), що підтверджується даними довідки Сектору адміністративної практики Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області та не оспорюється в апеляційній скарзі (а.с.7).

Таким чином, суд першої інстанції як наслідок, правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка має безальтернативний характер.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення за своїм видом і розміром відповідає положенням ст.23, 33 КУпАП.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Доник Г.В., залишити без задоволення, а постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун