ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1893/25 Справа № 243/3440/25 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко В.В. особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 17.04.2025 року о 09 год. 28 хв. за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, вул. Олімпійська, біля буд.№7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD FOCUS, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, порушення координації рухів. Від проходження у встановленому законом порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичній установі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування водій відсторонений.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок на користь держави.

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку вважаючи, що оскаржуване рішенням судді незаконне та безпідставне, з необґрунтованими висновками, що при постановки рішення привело і до порушення норм матеріального права. Вказує, що суд у своїй постанові послався лише на відеозапис та «сукупність інших доказів», проте не зазначив, які саме докази були досліджені та яку оцінку їм надано. Це, на його думку, свідчить про формальний підхід до розгляду справи та неповноту судового дослідження. Зазначає, що не відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише просив відвідати аптеку для придбання заспокійливих ліків з огляду на стан здоров`я, інвалідність ІІІ групи після інсульту. Суд же безпідставно розцінив ці дії як відмову від огляду, що не відповідає вимогам закону. Вказує, що його пояснення підтверджуються відеозаписом із бодікамери, де зафіксовано відсутність відмови від огляду. Водночас цей доказ суд безпідставно проігнорував, так само як і надані документи про стан здоров`я та сімейні обставини, утримання непрацездатної матері-інваліда. Вважає важливим той факт, що після складання протоколу поліція не відсторонила його від керування автомобілем. На його думку, це підтверджує відсутність ознак сп`яніння та свідоме порушення поліцією закону. Також він вказує, що ніколи не перебував на обліку як особа, яка вживає наркотичні засоби, характеризується позитивно за місцем проживання, що суд також не врахував. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова судді має ґрунтуватися на обставинах, встановлених під час розгляду справи, тобто на достатніх, належних і допустимих доказах.

Однак вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були. Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зроблений без належного підтвердження належними та допустимими доказами.

Як докази винуватості суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №093501 від 17.04.2025 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 17.04.2025 року; рапорт працівника поліції; відеозапис, яким зафіксовано обставини виявленого правопорушення.

Проте апеляційний суд не може визнати ці матеріали належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом» та не підтверджують вину ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу. Поліцейський зобов`язаний чітко поінформувати водія про конкретну причину зупинки із зазначенням відповідного пункту цієї статті.

Доводи апеляційної скарги, що автомобіль ОСОБА_1 працівники поліції не зупиняли, що у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки його авто, є слушними.

Як убачається з матеріалів справи та відеозаписів, працівниками поліції не задокументовано факту порушення водієм будь-яких положень Правил дорожнього руху чи інших нормативно-правових актів, які б надавали право на законну зупинку транспортного засобу. Наявні у справі відеозаписи також не містять жодного підтвердження законності підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Висновки суду, що ОСОБА_1 роз`яснено підстави зупинки, а саме п.7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та він може оскаржити їх дії до уповноваженого органу на неправомірні дії працівників поліції, є поспішними.

Посилання працівників поліції на п.7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно якого в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Вказаний пункт посилається на постанову від 29 грудня 2021 р. № 1456 Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.

Працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 на підставі якого пункту вказаного порядку вони діяли та зупинили автомобіль або почали перевірку.

Проте згідно п.2 вказаного вище Порядку уповноважена особа - посадова особа, яка призначається наказом коменданта та якій надано повноваження щодо перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно п.5 вказаного вище Порядку право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

На підставі викладеного право на проведення вказаних у Порядку дій таких як перевірка документів в осіб є не в усіх працівників Національної поліції, а тільки у тих працівників які визначені в наказі коменданта, такий наказ коменданта у якому був визначений працівник поліції який зупинив транспортний засіб, під час зупинки транспортного засобу та у наявних матеріалах справи відсутній.

А ні у наявних письмових матеріалах справи, а ні у наявних відеозаписах працівник поліції не підтверджує, що він є уповноваженою особою відповідно до вказаного ним порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану (надалі Порядок), працівник поліції не вказує конкретний пункт вказаного ним Порядку, у зв`язку з чим він зупинив транспортний засіб, або почали перевірку.

Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 згідно зі ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».

Крім того апеляційний суд приймає до увазі твердження апелянта, щодо упередженого ставлення працівників поліції до нього, на підтвердження якого ОСОБА_1 до апеляційного суду подані копії постанов, щодо ОСОБА_1 про розгляд протоколів про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, згідно яких ОСОБА_1 визнавали не винуватим та закривали провадження у справі.

Також надано медичний висновок згідно якого ОСОБА_1 не перебував у будь-кому стані сп`яніння.

У сукупності наведеного, за відсутністю підтвердження матеріалами справи законної зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 та наданими останнім доказів, щодо постійних дій працівників поліції щодо складання відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення по звинуваченню за ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції свідчать про їх упереджене ставлення до водія та формальний підхід до оформлення матеріалів. Таким чином, зупинка транспортного засобу була незаконною, а подальше встановлення «ознак сп`яніння» суб`єктивним і упередженим.

З огляду на зазначене, дії працівників поліції не можуть вважатися правомірними, а складені ними процесуальні документи не є належними та допустимими доказами у справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя