Справа № 297/2454/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/671/25, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 , працююча в магазині «Амбар» у м. Берегово, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 693295 від 17.07.2025 та постанови судді від 15.09.2025 вбачається, що 17.07.2025 приблизно о 18 год у м. Берегово по вул. Шевченка, 134, ОСОБА_1 будучи матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме здійснив наїзд велосипедом на транспортний засіб марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 та спричинив механічні пошкодження, якому на момент вчинення виповнилося 14 років. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 15.09.2025 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП. Посилається на те, що будь-які докази у підтвердження вчинення її сином ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відсутні. Протокол за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_3 не складався, до адміністративної відповідальності він не притягувався, власники транспортних засобів марки «Рено» ОСОБА_4 та марки «Форд Мондео» ОСОБА_5 , не мають жодних претензій ні до нього, ні до її сина. Також звертає увагу на те, що складений щодо неї протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в такому відсутні дані про потерпілих, свідків, матеріальну шкоду, розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відсутність претензій, а також не конкретизовано, які саме пояснення додано до протоколу.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її захисник-адвокат Орябко М. В. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду

-2-

справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Орябка М. В., що не може розцінюватися, як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно протоколу серії ВАД № 693295, 17.07.2025 приблизно о 18 год у м. Берегово по вул. Шевченка, 134, ОСОБА_1 будучи матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме здійснив наїзд велосипедом на транспортний засіб марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 та спричинив механічні пошкодження, якому на момент вчинення виповнилося 14 років.

Вищезазначене також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 , якими стверджено, що ОСОБА_3 17.07.2025 здійснив наїзд велосипедом на належний їй транспортний засіб марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Аналогічні обставини встановлені з письмових пояснень ОСОБА_6 , яка повідомила, що її автомобіль марки «Форд Мондео» перебував поблизу комплексу відпочинку «Жайворонок» на парковці, поруч стояв автомобіль марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , між ними проїхав велосипедист та пошкодив транспортні засоби.

Відповідно до рапорту поліцейського СРПП Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Софії ЯНЧИК, під час несення служби в добовому наряді ГРПП ОДА-12, спільно з інспектором Югасом В. В. на номер 102 надійшло повідомлення про ДТП в м. Берегово по вул. Шевченка. Виїздом на місце події встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи велосипедом, не врахував дорожню обстановку та здійснив наїзд на автомобіль марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , чим спричинив механічні пошкодження. Оскільки на момент вчинення ДТП ОСОБА_3 не досяг віку адміністративної відповідальності, тому протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 184 КУпАП було складено на його матір ОСОБА_1

-3-

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Частина 3 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вчиненні неповнолітніми особами від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

Частина 3 даної статті встановлює санкцію у виді накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суб`єктом правопорушень, визначених нормою закону, є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства».

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (із відповідними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність встановлених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП є необґрунтованими і такі відхиляються.

Матеріалами справи підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_3 допустив порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, однак не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність.

-4-

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактів, викладених у матеріалах справи, та не стосуються суті вчиненого правопорушення. Натомість вони містять особисту суб`єктивну оцінку обставин справи, що не має значення для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене неповнолітнім сином правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористалася ОСОБА_1 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом та відмовившись від надання пояснень по суті адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати, що інспектор СРПП Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Янчик С. В. була упередженою при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 ,і що в неї були підстави фальсифікувати такий, тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що працівник поліції ОСОБА_7 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень.

Доводи про незаконність складеного відносно неї протоколу та упередженість й зацікавленість працівників поліції у її притягненні до адміністративної відповідальності, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважаючи дії працівників поліції незаконними, ОСОБА_1 не надала доказів, що підтверджують незаконність таких дій, та такі дії не оскаржила у передбаченому законом порядку.

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу необґрунтованого визнання її винною за ч. 3 ст. 184 КУпАП, оскільки в її діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Отже, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи, на думку апеляційного суду, спрямовані на уникнення останньої від відповідальності та не свідчать про незаконність винесеної постанови.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

-5-

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, що ґрунтується на даних, які містяться в матеріалах справи.

Стаття 23 КУпАП закріплює мету адміністративного стягнення. Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян є обґрунтованим.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі апеляційний суд не вбачає, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2025 щодо неї,-без змін.

Постанова апеляційного суду окарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя