ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2389/25 Справа № 932/2800/25 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

захисника адвоката Пінчука М.А.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Пінчука М.А., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и л а :

постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 липня 2025 року встановлено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 225569 від 20.01.2025, близько 09 год 00 хв., 20.01.2025 на автошляху Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь 32км водій ОСОБА_1 керував т.з. ГАЗ 32213 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі м. Костянтинівка категорично відмовився, порушивши п. 2.5. ПДР України. Так, ОСОБА_1 інкриміноване вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Пінчук М.А., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, із пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку вказує, що через перебування на військовій службі ОСОБА_1 не мав доступу до мобільного зв`язку та мережі інтернет, тому був позбавлений можливості завчасно дізнатися про ухвалене рішення та відповідно його оскаржити. Про прийняте рішення дізнався 14.08.2025 року, та 15.08.2025 року уклав договір із адвокатом. Апеляційну скаргу направлено 20.08.2025 року.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам подій, тому судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення серія ЕРП1 № 225569 вказано, що особою, відносно якої складено протокол, є ОСОБА_1 , військовослужбовець ЗСУ в/ч НОМЕР_2 , автомобіль належить військовій частині, огляд на стан сп`яніння водіїв військового транспортного засобу здійснюється виключно підрозділами патрульно-постової служби або служби безпеки дорожнього руху Служби правопорядку, а тому огляд ОСОБА_1 проведений з порушенням вимог Закону та є недійсним.

Звертає увагу, що під час спілкування ОСОБА_1 поліцейськими не було роз`яснено його права, а також порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Після відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано на відеозаписі о 09 год. 01 хв., ОСОБА_1 телефоном повідомив безпосереднього командира про даний факт. Командиром надано вказівку на обов`язковість проходження огляду на стан сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 (приблизно о 09 год. 05 хв.) одразу повідомив про згоду пройти огляд на стан сп`яніння. Поліцейськими було відмовлено з мотивів складання акту огляду із зазначенням факту відмови. В порушення вимог Порядку Акт огляду на стан сп`яніння не складався, в матеріалах справи відсутній. Також, відсутнє і посилання на його наявність в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказує, що протоколом зафіксовано вчинення правопорушення о 09:00:00, а складання протоколу відбулось о 10:33:38. Тобто, процедура відбувалась на протязі щонайменше 35 хв., з яких відеозаписом зафіксовано лише 3 хв. Працівники поліції навмисно не надали повні відеозаписи, так як ОСОБА_1 неодноразово повідомив про свою згоду пройти огляд на стан сп`яніння.

Стверджує, що в матеріалах справи направлення на огляд на стан сп`яніння не містить обов`язкового реквізиту підпису особи, яка його складала. А отже акт огляду на стан сп`яніння не може бути визнаним допустимим доказом.

Вказує, що статтею ч. 3 ст. 15 КУпАП визначено, що при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності. накладання на ОСОБА_2 покарання у вигляді штрафу та судового збору є протиправним.

Заслухавши захисника адвоката Пінчука М.А., особу, яка притягається до адміністративної відповідальності , ОСОБА_1 ; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Шевченківського районного суду міста Дніпра, не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення. В своїй мотивувальній частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом, а викладені лише відповідно до протоколу.

Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.

З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що близько 09 год 00 хв., 20.01.2025 на автошляху Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь 32км водій ОСОБА_1 керував т.з. ГАЗ 32213 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у мед. закладі м. Костянтинівка категорично відмовився, порушивши п. 2.5. ПДР України. Так, ОСОБА_1 інкриміноване вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 225569 від 20.01.2025; довідкою до протоколу, відповідно до якої за обліками НАІС МВС України ОСОБА_1 , правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП протягом року не має (згідно з НАІС МВС України, посвідчення водія не знайдено); відео з бодікамер патрульної поліції; копію постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3895623 від 20.01.2025 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2025 щодо ОСОБА_1 ; рапорти поліцейських СРПП ВП № 2 від 20.01.2025; документи щодо закріплених зон оперативного реагування нарядів СРПП ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Так, ОСОБА_1 інкримінується адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського.

Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється стороною захисту та факт наявності у водія ознак сп`яніння та відмову від проходження огляду на вимогу поліцейського.

Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а твердження захисника про незначний час фіксування періоду спілкування із поліцейським не спростовує зазначених обставин, оскільки на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає. Більш того, захисник не зазначає, що якісь обставини викривлені, а лише вказує, що відеозапис поліцейських є не повним, однак дана обставина не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Сам захисник в апеляційній скарзі зазначає, що першочергово ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим вчиним адміністративне правопорушення, після чого працівники поліції розпочали оформлення вказаного правопорушення шляхом складання відповідного протоколу. Апеляційний суд зауважує, що ймовірне рішення ОСОБА_1 , яке не зафіксоване поліцейськими, проходити огляд на стан сп`яніння, не нівелює порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України, оскільки він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, що сам не заперечує, та з цього моменту правопорушення вважається вчиненим. Разом з цим, подальші його дії щодо погодження на проходження огляду, в разі їх наявності, перебувають вже поза межами інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки його вчинення вважається закінченим, та тривало лише фіксування вже скоєних ОСОБА_1 дій.

Отже, дослідженими матеріалами справи, в діях ОСОБА_1 поза розумним сумнівом вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження захисника, що направлення на проведення огляду не містить підпису ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду не вказує на відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, оскільки водій відмовився від проходження огляду, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер так і у медичному закладі, відповідно до відеозапису поліцейських, на час вимоги, його волевиявлення було виваженим та беззаперечним, а тому наявність або відсутність направлення не могло вплинути на фактичні обставини справи. Більш того, відповідно до норм ст. 266 КУпАП, огляд водія у медичному закладі проводиться з обов`язковою участю поліцейських, отже в разі погодження ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я вказане направлення надавалось лікарю працівниками поліції. Апеляційний суд вважає, що таке порушення не є суттєвим, містить формальні ознаки та не впливає на доведеність вини в даному випадку.

Сторона захисту посилається на порушення порядку проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та його огляд необхідно було здійснювати відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 266КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому ст. 266-1 КУпАП, проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у заборонених місцях у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП не залежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.

Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку. Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як на водія, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

За цих же підстав, ОСОБА_1 є спеціальним суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення водієм, а тому положення ст. 15 КУпАП, на які посилається захисник, в даному випадку не засовуються.

Отже, під час апеляційного перегляду не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Апеляційний суд вважає, всі надані докази є належними та допустимими, протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП та у своїй сукупності беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховує всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вчинив правопорушення, які відрізняється підвищеною суспільною небезпекою та є одним із найнебезпечніших правопорушень на транспорті.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, особу ОСОБА_1 та ступінь його вини, вважаю необхідним та достатнім застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 років. Таке стягнення буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

У даному випадку судовий збір стягується зі ОСОБА_1 у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, а тому правових підстав для звільнення останнього від сплати судового збору немає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

клопотання захисника адвоката Пінчука М.А., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника адвоката Пінчука М.А., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та постановити нову.

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА