Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/62/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Опаленика М. Ю. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.01.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення із застосуванням ст. 36 цього Кодексу, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605 грн 60 коп. на користь держави.

З протоколу серії ААД № 412701 від 26.10.2024 та постанови судді від 06.01.2025, вбачається, що 26.10.2024 о 18 год 25 хв на АД М-06 «Київ-Чоп», 802 км, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, була неуважною, не впоралась з керуванням, внаслідок чого здійснила наїзд на відбійник, внаслідок чого транспортний засіб та відбійник отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

З протоколу серії ААД № 412702 від 26.10.2024 та постанови судді від 06.01.2025 вбачається, що 18.07.2024 о 18 год 25 хв на АД М-06 «Київ-Чоп», 802 км, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася о 19 год 03 хв на місці, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Опаленик М. М. просить постанову судді від 06.01.2025 скасувати та закрити провадження у справі за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень. Стверджує, що відеофіксація не є безперервною і працівниками поліції не було залучено двох свідків. Разом з тим,

-2-

посилається на те, що ОСОБА_2 не керувала транспортним засобом та не вона скоїла наїзд на відбійник, за кермом автомобіля була інша особа на ім`я ОСОБА_3 , який залишив місце події до приїзду працівників поліції, оскільки боявся, що останні здійснять виклик працівників ТЦК. Тому, ОСОБА_2 безпідставно притягнуто до відповідальності, оскільки викладені у протоколах відомості не відповідають дійсності. При цьому, звертає увагу на те, що на відеозаписі не зафіксовано факту зупинки транспортного засобу та не встановлено особи, яка керувала транспортним засобом. Разом з тим, захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_2 не брала участі в розгляді справи, так як не була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, а копію оскаржуваної постанови отримала лише 21.01.2025 в суді першої інстанції.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її захисник-адвокат Опаленик М. Ю., на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи до початку розгляду справи не подавали, відомостей про поважність причин неявки не надали. Останні повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. Крім того, ОСОБА_2 поштовим зв`язком направлено повідомлення про час та місце розгляду справи, однак таке повернулось до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ці обставини свідчать про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду, і вони вважаються належним чином повідомленими. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, або потерпілих в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Опаленика М. Ю., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не була присутньою в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього, і при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вона була повідомлена про час та місце судового засідання 06.01.2025. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що копію постанови ОСОБА_2 отримала лише 21.01.2025.

-3-

З урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на захист та доступ до правосуддя, доводи захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення, і такий строк поновлюється.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діяннях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 26.10.2024 о 18 год 25 хв на АД М-06 «Київ-Чоп», 802 км, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, була неуважною, не впоралась з керуванням, внаслідок чого здійснила наїзд на відбійник, внаслідок чого транспортний засіб та відбійник отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п. 12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Цих вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 не дотримано.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 412701 від 26.10.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, у протоколі зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Окрім того, вина ОСОБА_2 підтверджена й схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, рапортами поліцейських Дзундзи Д. та Думнича А., відеозаписом з місця події.

Разом з тим, за статтею 130 КУпАП особа несе відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 також і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-4-

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 18.07.2024 о 18 год 25 хв на АД М-06 «Київ-Чоп», 802 км, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася о 19 год 03 хв на місці дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останньої у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 412702 від 26.10.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого адміністративного правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди; рапортами поліцейських Дзундзи Д. та Думнича А.; відеозаписом з місця події.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує те, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2

-5-

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого остання відмовилася, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор поліції Думнич А. М. був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу як за ст. 124 КУпАП, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і що в нього були підстави фальсифікувати такі. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протоколи ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Опаленика М. В. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження і вони апеляційним судом відхиляються.

Крім того, апеляційний суд оглянув відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що водій ОСОБА_2 підтвердила, що вона їхала з поминок одна, відволіклася на смс-повідомлення, внаслідок чого здійснила наїзд на відбійник, після чого від проходження огляду як на місці, так і в закладі охорони здоров`я, категорично відмовилася.

З огляду на наведене, доводи захисника про те, що ОСОБА_2 не керувала транспортним засобом та не вона скоїла наїзд на відбійник, за кермом автомобіля була інша особа на ім`я ОСОБА_3 , який залишив місце події до приїзду працівників поліції, оскільки боявся, що останні здійснять виклик працівників ТЦК, апеляційний суд визнає неспроможними і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Із цих підстав, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі не зафіксовано факту зупинки транспортного засобу та не встановлено особи, яка керувала транспортним засобом.

Висновок про те, що згаданим транспортним засобом керувала саме ОСОБА_2 обумовлюється оглянутим судом відеозаписом, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_2 при спілкуванні з поліцейськими зазначила, що вона їхала з поминок і відволіклася на смс-повідомлення.

Крім того, на відеозаписі зафіксовані неодноразові пропозиції до ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснення наслідків відмови від проходження такого огляду; окрім того, ОСОБА_2 було повідомлено, що проходження огляду може здійснюватися на місці або у медичному закладі, однак після пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовилася.

Працівники патрульної поліції неодноразово зверталися до ОСОБА_2 з приводу необхідності пройти огляд на стан сп`яніння і цих обставин остання не могла не розуміти.

Враховуючи наведене, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_2 не керувала транспортним засобом є безпідставним та таким, що не підтверджується наявними в справі доказами, а позиція сторони захисту щодо заперечення вини ОСОБА_2 розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту з метою уникнення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинені нею адміністративні правопорушення.

До того ж стороною захисту не надано доказів, які б спростовували наведених висновків суду, та підтверджували позицію захисту щодо керування транспортним засобом іншою особою, а не ОСОБА_2

-6-

Доводи про те, що працівниками поліції не було залучено двох свідків, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021, який набув чинності 17.03.2021, внесено зміни до КУпАП, зокрема до ст. 266 КУпАП.

За приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що під час відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було залучено двох свідків, оскільки диспозицією ст. 266 КУпАП визначено, що свідки залучаються лише у випадку неможливості фіксації технічними засобами відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не є безперервним, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Той факт, що відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для закриття провадження по справі, оскільки цим відеозаписом, у тому числі й зафіксованими на ньому фактами спілкування ОСОБА_2 та працівників поліції, чітко підтверджено, що ОСОБА_2 керувала транспортним засобом та вчинила

-7-

дорожньо-транспортну пригоду, і відмовилася на законну вимогу працівників поліції від проходження огляду на стан сп`яніння. Отже, підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає, а тому такі твердження сторони захисту апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані та безпідставні.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом відеозапису з нагрудних камер поліцейських, оскільки такий відповідає вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, згідно якого включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Частина 2 статті 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Отже, відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість відеозапису з нагрудної камери, як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним, є необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення інкримінованих ОСОБА_2 адміністративних правопорушень.

За таких обставин, доводи про те, що відеозапис є неповним, не є підставою для скасування прийнятого судом рішення, оскільки відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, а обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджуються зі змістом обставин, викладених як у протоколах про адміністративне правопорушення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і у долучених до них доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості відеозапису.

Всупереч доводам сторони захисту, апеляційний суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею першої інстанції ОСОБА_2 обґрунтовано визнано винною у вчиненні передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративних правопорушень.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, тому суддя першої інстанції обґрунтовано наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що таке порушення Правил дорожнього руху України є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-8-

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчинених адміністративних правопорушень, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається, навіть з урахуванням особи правопорушника.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на неї адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Опаленика М. М. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.01.2025 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Опаленика М. М. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.01.2025 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя