Провадження № 3/686/8335/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Дзюбак О.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

установив:

ОСОБА_1 органом,який ініціював процедуру притягнення її до адміністративної відповідальності ставиться у вину їй те, що вона 23 вересня 2025 року близько 10 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 вчинила відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображала нецензурною лайкою, принижувала, внаслідок чого була завдана шкода його психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що у вказаному будинку проживає її син,який служить у Збройних Силах України та за його дорученням вона туди приходить, щоб погодувати собак та перевіряти чи все гаразд будинком. На конфлікт її спровокував колишній чоловік,який зненацька зайшов до будинку із працівником поліції та коли події не фіксувалися на нагрудну камеру поліцейського, показував їй непристойні жести руками та потім вимагав покинути будинок. Це її обурило і вони почали сварку, при цьому наміру учиняти будь-які протиправні дії у неї не було. ОСОБА_1 також указала, що із колишнім чоловіком у неї та сина є судові спори майнового характеру та існує конфлікт, оскільки їй образливо, що колишній чоловік позбавив їх майна.

Потерпілий ОСОБА_2 просив притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та пояснив, що прийшов до будинку, який належить йому та це підтверджено рішенням суду та вимагав, щоб ОСОБА_1 його покинула та там не проживала і не перебувала, на що вона гостро відреагувала та почала його ображати.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.173-2 КУпАП, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 ЗУ №2229-VIII).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

У разі ж ситуації, коли кожна із сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони, коли виникає зіткнення позицій завдяки аргументам, підвищенню тону, наданні оцінки якостям протилежної сторони, у тому числі з не толерантними висловлюваннями, які не заподіюють шкоди та використовуються для наданні власної позиції переконливості, має місце конфлікт, який вичерпується припиненням конфліктної ситуації.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Отже, той, хто вчиняє домашнє насильство має значну перевагу у можливостях, діє умисно задля ствердження свої переваги та з наміром заподіяти шкоду.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Діяння повинно містити усі ознаки складу правопорушення, за відсутності хоча б однієї вважається відсутнім склад у цілому.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За положеннями ст..280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Згідно із приписами ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи, дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують тривалі конфліктні відносини, пов`язані із майновими інтересами обох сторін щодо того самого майна та вони у вказаній ситуації шляхом висловлювання взаємних протилежних точок зору щодо їх попереднього спільного подружнього життя та взаємних гострих висловлювань один до одного фактично вчинили сварку у присутності працівника поліції,який прибув не за викликом про подію домашнього насильства, а разом із ОСОБА_2 щодо питання, яке стосувалося виселення з його будинку. Поліцейський, фіксуючи своє перебування з учасниками події зазначав, що у сторін відбудеться судове засідання, та вони будуть з`ясовувати свої питання у суді.

При цьому в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також виявляли емоційність та намагалися надати оцінку один одному як людям, згадати події із їхнього життя, негативно висловлюючись один до одного та вчиняли прояви висловлення образ, перетворюючи судове засідання у сварку, на що суд змушений був реагувати.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що тривалі конфліктні відносини для сторін є типовими та вони у вказаному випадку вчинили сварку, яка не призвела до заподіяння шкоди ОСОБА_2 .

Таким чином, встановлені в протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не знайшли свого підтвердження.

Згідно із статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до пункту 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, в тому числі і протокол про адміністративне правопорушення, не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.283, 284, 294 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя