Номер провадження: 33/813/1049/25
Номер справи місцевого суду: 514/72/25
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

захисника ОСОБА_1 адвоката Дімова А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі ведеоконференцзв`язку, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дімов Анатолій Петрович, на постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 8500,00 грн. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 10.01.2025 року о 15 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост», у напрямку Бессарабське (УКР) Кірієт - Лунга (РМ), в районі прикордонного знаку 0732, на відстані 10 000 м. від лінії державного кордону, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , спільно з громадянином України ОСОБА_2 , які здійснили спробу незаконного перетину державного кордону України, поза встановленими пунктами пропуску, у складі групи осіб.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Тарутинським районним судом Одеської області від 13 лютого 20925 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.25-28).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 21.02.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дімов А.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.31-39).

Також апелянт порушує питання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Тарутинського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року.

Проте судом встановлено, що оскаржувану постанову Тарутинського районного суду Одеської області ухвалено 13 лютого 2025 року, а з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дімова А.П. звернувся до Одеського апеляційного суду 21 лютого 2025 року, за допомогою кур`єрської служби доставки (а.с.39).

Таким чином, скаржником не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Тарутинського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року, а тому не потребує процесуального вирішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч.ч. 1, 2 ст. 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Так, положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) (далі Правила).

Відповідно до положень п. 2 Правил перетин державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Також п. 2-1 Правил унормовано, що виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка передбачає для громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років обмеження у праві виїзду за кордон.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 330479 від 10.01.2025 (а.с.1);

- рапортом старшого зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) штаб-сержанту ОСОБА_3 (а.с.2);

- рапортом помічника начальника відділу з кінологічного забезпечення начальника кінологічного відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_4 (а.с.3);

- довідкою за результатами проведення перевірочних заходів (а.с.5-7).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 10.01.2025 року вбачається, що 10.01.2025 року о 15 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост», у напрямку Бессарабське (УКР) Кірієт- Лунга (РМ), в районі прикордонного знаку 0732, на відстані 10 000 м. від лінії державного кордону, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , спільно з громадянином України ОСОБА_2 , які здійснили спробу незаконного перетину державного кордону України, поза встановленими пунктами пропуску, у складі групи осібю

Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що здійснив спробу незаконного перетину державного кордону, бо хотів вільно жити (а.с.1).

З рапорту старшого зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) штаб-сержанту ОСОБА_3 вбачається, що 10.01.2025 року були перевірені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Також зазначено, що 10.01.2025 року інформація про правопорушення внесена до бази даних ІТС «Гарт-5М» та передані помічнику начальника відділу (з адміністративно-юрисдикційної діяльності) старшому лейтенанту ОСОБА_5 (а.с.2).

З рапорту помічника начальника відділу з кінологічного забезпечення начальника кінологічного відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_4 вбачається, що 10.01.2025 року о 15 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» в районі прикордонного знаку 0732 на відстані 10 000 м від лінії державного кордону було виявлено гр.. України ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_2 , які здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.204-1 КУпАП. Також зазначено, що ОСОБА_1 було доставлено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.3).

Сукупність вищевказаних доказів підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що всі відомості внесені в протокол про адміністративне правопорушення були рукописно оформлені інспектором прикордонної служби, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього або оскаржував їх дії у встановленому законом порядку. Доказів неправомірної поведінки працівників прикордонної служби чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Отже, твердження заявника щодо неправомірності дій працівників прикордонної служби не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Доводи скарги про те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності умислу в діях ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , а місце виявлення його разом з іншими особами ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) було напрямок Бессарабське (УКР) Кірієт - Лунга (РМ), на відстані 10 000 м. від лінії державного кордону України, в районі прикордонного знаку 0732, що підтверджує намір незаконного перетину кордону.

В апеляційній скарзі не зазначено раціонального пояснення щодо причин перебування ОСОБА_1 з закордонним паспортом, у групі з іншими вищезазначеними чоловіками призовного віку, 10.01.2025 року о 15 год. 00 хв. на відкритій вищезазначеній місцевості, тобто безпосередньо поблизу лінії державного кордону України.

Вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують відсутність умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, сукупність таких обставин, як:

- місце затримання ОСОБА_1 , зокрема, на відстані до 10 000 м. від лінії державного кордону України, на напрямку Бессарабське (УКР) Кірієт Лунга (РМ), в районі прикордонного знаку 0732, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання останнього;

- спосіб намагання перетину державного кордону поза межами пункту пропуску, що підтверджується, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення РдРУ № 330479 від 10.01.2025 року, яка підписана ОСОБА_1 ;

- відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали ОСОБА_9 , як громадянину України чоловічої статі та призовного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану»;

- наявність при собі паспорту громадянина України для виїзду за кордон;

- визнання ОСОБА_1 під час складання адміністративних матеріалів вини у незаконному намаганні перетину державного кордону України, пояснення мети перетину кордону та визнання своєї провини.

Одночасно, задовольняючи клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Дімова А.П. та з метою повного, всебічного з`ясування обставин та ухвалення законного і мотивованого судового рішення, Одеським апеляційним судом тричі направлялися запити до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного закону Державної прикордонної служби України стосовно долі (складання, або не складання протоколів про адміністративне правопорушення, із зазначенням причин) щодо інших фігурантів вищезазначеної події а саме: громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.55, 69, 77).

Однак відповідей на неодноразові запити Одеського апеляційного суду на адресу суду не надходило.

Ухвалою Одеського апеляційного суду 02 жовтня 2025 року витребувано з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України інформацію стосовно долі (складання, або не складання протоколів про адміністративне правопорушення, із зазначенням причин) щодо інших фігурантів вищезазначеної події, яка сталася 10 січня 2025 року, а саме: громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Попереджено службових осіб Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відповідальність за невиконання рішення апеляційного суду.

Встановлено строк для виконання постанови Одеського апеляційного суду до 29 жовтня 2025 року та оголошено у справі перерву до 30 жовтня 2025 року, до 11.00 год. (а.с.85-86, 87).

На виконання вимог постанови Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, 29 жовтня 2025 року від Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшла інформація, згідно якої вбачається, що відносно громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , - 10 січня 2025 року направлено повідомлення до НПУ №05/13 за ст.332 ККУ «Незаконне перенаправлення осіб через державний кордон України».

Також зазначено, що відносно громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та направлено до Тарутинського районного суду в Одеській області (а.с.90, 91, 92).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , Тарутинським районним судом Одеської області 11 лютого 2025 року винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (справа № 514/73/25).

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупноті, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ). У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_9 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ вказав, що п. 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дімов Анатолій Петрович, залишити без задоволення.

Постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда