ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2292/25 Справа № 932/587/25 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Черняєвої С.П.

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Ігнатова Є.Є.,

апеляційну скаргу адвоката Ігнатова Є.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року встановлено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 181080 від 24.11.2024, на автошляху Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь 32 км 200 м., 24.11.2024 близько 13 год 40 хв. водій ОСОБА_1 керував т.з. Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Водій був оглянутий на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810, результат тестування - 1,67 ‰. Відтак, ОСОБА_1 інкриміноване порушення вимог п. 2.9.а. ПДР та, як наслідок, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Ігнатов Є.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в праві закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в його діях.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки про доведеність вини ОСОБА_1 . Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази правомірної зупинки транспортного засобу. З відеозапису, який міститься в матеріалах справи вбачається, що він є очевидно не безперервним, а тому не відображає повної картини події, пов`язаної із складанням протоколу щодо ОСОБА_1 , а саме: підстав зупинки транспортного засобу, першочергового діалогу поліцейського зі ОСОБА_1 , роз`яснення йому прав та складання протоколу.

Звертає увагу, що вказаний відеозапис здійснений на телефон, що не передбаченого Інструкцією, та з такого відеозапису неможливо встановити дату та час вчинення такого запису. Не містять матеріали і показань свідків.

Звертає увагу, що в даному випадку співробітники поліції на власний розсуд, під психологічним тиском, не питаючи, чи погоджується з результатом огляду особа, та не пропонуючи їй проїхати до медичного закладу, самостійно склали протокол.

На відеозаписі відсутній пробний забір повітря з нульовим показником перед застосуванням газоаналізатора Драгер.

Щоб зафіксувати факт керування, працівники поліції сказали ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль.

Звертає увагу, що огляд військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст. 266-1 КУпАП. Відтак, додані до протоколу докази, а саме: чек алкотесту Drager, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів слід визнати недопустимим, як такі, що отримані з порушенням встановленого законом порядку.

У разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, просить застосувати до нього по аналогії закону ст. 69 КК України, і не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.

Позиції сторін в суді :

В судовому захисник адвокат Ігнатов Є.Є. просив його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про місце, день та час судового розгляду.

Висновки суду:

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Водій був оглянутий на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», результат тестування - 1,67 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9.а. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення пункту 2.9 а ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобомособ і, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерствавнутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положеннями п. 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння, зокрема, проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно зі п. 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції встановлено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності події та складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 181080 від 24.11.2024 року, з якого вбачається, що 24.11.2024 близько 13 год 40 хв., на автошляху Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь 32 км 200 м., водій ОСОБА_1 керував т.з. «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Водій був оглянутий на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810, результат тестування - 1,67 ‰. Відтак ОСОБА_1 інкриміноване порушення вимог п. 2.9.а. ПДР та, як наслідок, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- диском з відео патрульної поліції, на якому зафіксовані фактичні обставини, що мали місце 24.11.2024 р. за уцчастю ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 ;

- роздруківкою тесту проведеного за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager» щодо ОСОБА_1 від 24.11.2024 р., результат - 1,67 ‰;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо ОСОБА_1 від 24.11.2024 р.;

- рапортом співробітника поліції, в якому відображені факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та виявлення правопорушення водієм ОСОБА_1 ;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.11.2024 р. щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст.126 КУпАП;

- копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки; документи на підтвердження територіальної підвідомчості ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області;

- копією довідки наданої солдату ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 ;

- копією службової характеристики солдата ОСОБА_1 ;

- копією посвідчення УБД, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; довідки щодо участі ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України;

- довідкою, відповідно до якої згідно за обліками НАІС МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП протягом року не вчиняв.

Також, судом було досліджено пояснення, які надав адвокат Ігнатов Є.Є. у судовому засіданні, та письмові пояснення ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 24 листопада 2024 року за участю ОСОБА_1 та рапорта праціника поліції, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Доводи сторони захисту щодо визнання відеозапису недопустимим через його небезперервність ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, оформлення матеріалів адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

Доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та щодо незаконної зупинки транспортного засобу, суд вважає необґрунтованими, оскільки з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 поліцейським було оголошено, що його було зупинено на блок-посту (відеозапис 1, починаючи з 0:00:10). Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота (відеозапис, починаючи з 0:00:16). У автомобілі ОСОБА_1 знаходився один, інших осіб в салоні автомобіля не було.

В подальшому зафіксовано, як особа, яка керувала даним автомобілем, яким є ОСОБА_1 , виходить із вказаного автомобіля, та який в подальшому не заперечував ані самого факту керування, ані факту його зупинки, ані того факту, що він перед цим вживав алкоголь (відеозапис, починаючи з 0:02:52).

Відповідно до рапорта командира взводу № 3 роти № 2 БКС ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту Дружківка.

Як вбачається з пункту 3 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. №1455, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1000 від 15.09.2023, блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Відповідно до пункту 20 зазначеного Порядку заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають, зокрема, перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.

Пунктом 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 №1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, судом обгрунтовано встановлено, що підстава зупинки, яка в свою чергу, була початком та правовою основою для проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , є правомірною.

Доводи апелянта, щодо порушення працівниками поліції порядку огляду водія на встановлення стану сп`яніння, також вважаю необгрунтованими.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції погодився пройти огляд на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Обравши самостійно мундштук (відеозапис, починаючи з 0:00:48), пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Alcotest Drager» на місці зупинки транспортного засобу, з позитивним результатом, що становив 1,67 ‰ Не заперечував встановлений факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння та сам позитивний результат огляду, пояснює, що напередодні вживав алкогольні напої (відеозапис, починаючи з 0:02:13).

З урахуванням наведеного, доводи апелянта, що в даній справі лише протокол про адміністративне правопорушення є доказом, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються дослідженими доказами у справі, які узгоджуються між собою та доповнюють один одного.

Аналізуючи зміст протоколу, суд дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 був безпосередньо ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181080 від 24.11.2024 р., про що свідчить його власноручний підпис у цьому процесуальному документі. Факт ознайомлення водія ОСОБА_1 з його правами та обов`язків, згідно зі ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, свідчить його особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення. Належить взяти до уваги, що водій ОСОБА_1 особисто та добровільно підписав цей протокол. Крім того, водій ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та погодився із результатом тесту. При цьому, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, із дослідженого відеозапису, долученого до матеріалів справи, не було встановлено будь-якого психологічного тиску на ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції. Не надано такі докази стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Суд обґрунтовано взяв до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженими державними особами, та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством водієм ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності. Під час апеляційного розгляду будь-яких доказів щодо оскарження дій працівників поліції стороною захисту надано не було.

Тож, апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що мали місце порушення закону працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 181080 від 24.11.2024 року відносно ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений неуповноваженою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 15 КУпАП встановлено, що за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Що стосується доводів сторони захисту про зупинення провадження в даній справі, апеляційний суд виходив з наступного:

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі до звільнення з військової служби ОСОБА_1 та наведено мотиви відмови у задоволенні такого клопотання. З урахуванням наведених висновків в постанові апеляційної інстанції від 04 вересня 2025 року, вважаю доводи сторони захисту про безпідставну відмову судом 1-ї інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження в даній справі, необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про застосування положень ст. 69 КК України при обранні виду та міри покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий, є безальтернативними.

Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 на підставі ст. 69 КК України позбавлення права керування транспортним засобом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Ігнатова Є.Є., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин