ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №33/818/1690/25 Доповідач: Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

при секретарі Вакула Н.С.,

за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Постановою встановлено, що 18 червня 2025 року о 22 годині 30 хвилин у м. Харкові по вул. Клочківській, 336, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Audi A6 Avant, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 ARHJ-0296, тест 3305, результат огляду 0,71 проміле. З результатом водій був згоден. Від проходження огляду в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився. Своїми діями порушив п.2.9 А ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2025 року у справі №638/11984/25, та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ст.247 КУпАП.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на відсутність відеозапису огляду, відсутність свідків, а також на те, що не надано сертифікату справності приладу. Вказує на те, що суд першої інстанції порушив право на захист, оскільки фактично проігнорував його пояснення та доводи.

В судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив не позбавляти його права керування, оскільки воно потрібно йому для проходження військової служби. Зазначав, що дійсно цього дня випив пива і був згоден з цим. Вважав, що прилад Драгер був несправним, оскільки він проходив огляд декілька разів. Звертав увагу на те, що він є військовослужбовцем, а працівники поліції не залучили ВСП, чим порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Військовий квиток працівникам поліції не надавав.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та не позбавляти його права керування, перевіривши ці доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення ним вимог п.2.9 А Правил дорожнього руху.

Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №366096 від 18 червня 2025 року, в якому зазначено про те, що 18 червня 2025 року о 22 годині 30 хвилин в м. Харкові, вул. Клочківська, 336, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Audi A6 Avant днз НОМЕР_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 ARHJ-0296, тест 3305, результат огляду 0,71 проміле. Водій з результатом був згоден, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився, чим порушив п.2.9 А ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Свідки не залучались, велась відеофіксація за допомогою відеореєстратора 70МАІ, бодікамер 470902, 470114, 475520.

ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Дата, час, місце розгляду адміністративної справи:236353»; «Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи: ( ОСОБА_1 ); «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», де ОСОБА_1 поставив лише свій підпис, «Тимчасово вилучені документи: Посвідчення водія НОМЕР_3 ; «Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримав (ла): ТЗ004181»; «Підпис водія (особи) про отримання тимчасового дозволу: ( ОСОБА_1 ); «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений(а), копію протоколу отримав(ла), внесені про мене дані-правильні): ОСОБА_1 ) (арк.1).

Будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі, або зауважень щодо незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 не зазначив ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в інших документах, доданих працівниками поліції до цього протоколу.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (арк.5), ОСОБА_1 під час події мав ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатору Alcotest 6820, результат позитивний, вміст алкоголю у видихаємому повітрі склав 0,71 % проміле, що підтверджується роздруківкою газоаналізатору «Drager Alcotest 6820» (арк. 4). ОСОБА_1 погодився із результатом газоаналізатору Alcotest 6820 та власноруч поставив свій підпис у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість до КНП ХОР «ОКНЛ» від 18 червня 2025 року, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, але огляд у медичному закладі не проводився, у зв`язку із відмовою водія (арк.6).

Також належить взяти до уваги, що згідно рапорту поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП, капрала поліції, Артема Шутки, 18 червня 2025 року під час патрулювання Шевченківського району м. Харкова у складі екіпажу 1101 було зупинено транспортний засіб AUDI A6 AVANT, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: проспект Перемоги, 46, під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення п.п.8.4 ґ ПДР України. Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820 ARHJ 0296. Результат позитивний 0,71 % проміле, водій з результатом погодився, від проходження огляду у КНП ХОР ОКНЛ відмовився. Було складено постанову ЕНА 5012006 за ч.1 ст.122 КУпАП та протокол ЕПР1 366096 за ч.1 ст.130 КУпАП. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом, яке залишилось на місці зупинки без порушення ПДР України (арк.7).

У матеріалах справи також міститься відеозапис події від 18 червня 2025 року за участю ОСОБА_1 (арк.3).

Зокрема, з відеозапису вбачається, що у темну пору доби автомобіль на перехресті здійснив поворот ліворуч зі смуги руху, згідно якої передбачено рух лише прямо. Підійшовши до автомобіля, працівник поліції представився, повідомив причину зупинки, а також те, що ведеться повна відеофіксація. Водій в автомобілі знаходився разом із дівчиною. На вимогу працівника поліції, водій надав документи, та повідомив, що він є військовий, але зараз знаходиться у відпустці. Водієм виявився ОСОБА_1 . Працівники поліції ознайомили ОСОБА_1 із відео, на якому зафіксовано порушення ПДР. Під час спілкування з водієм поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» або проїхати до відповідного медичного закладу. ОСОБА_1 повідомив, що півгодини тому вжив пиво, оскільки у його дівчини сьогодні день народження. ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер» шляхом його продуття. Результат огляду виявився позитивним, а саме 0,71 % проміле. Працівник поліції запитав у водія, чи згоден він із результатом огляду, якщо ні, запропонував проїхати до відповідного медичного закладу. ОСОБА_1 о 22 годині 47 хвилин повідомив, що згоден, та відмовився проїхати до медичного закладу. Водія ознайомили із ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. На вимогу працівника поліції надати військовий квиток, ОСОБА_1 повідомив, що із собою у нього його нема. Після складання матеріалів, ОСОБА_1 ознайомили із постановою за порушення п.8.4 ґ, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, а також із протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 отримав зазначені документи, а також тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Водія також відсторонили від керування транспортним засобом, згідно ст.266 КУпАП.

Будь-яких заперечень щодо незаконних дій працівників поліції або незгоди із результатами огляду на стан сп`яніння та складання протоколу, ОСОБА_1 не висловлював, навпаки, був згоден із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки, та відмовився від проходження огляду у відповідному медичному закладі.

Таким чином, з відомостей цього відеозапису, об`єктивно вбачаються обставини події, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та хід спілкування останнього з працівниками поліції, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер» та відмову від проходження огляду у відповідному медичному закладі.

Апеляційний суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Оспорюючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалась заява в порядку, передбаченому чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що він звертався до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг з боку ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд із цим, з метою перевірки всіх обставин справи, суд апеляційної інстанції викликав в судове засідання працівника поліції ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , для з`ясування обставин події, які він зафіксував в протоколі.

У судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року свідок ОСОБА_2 пояснив, що того дня повертались із блокпосту «Дергачі», а транспортний засіб, що їхав перед ними, здійснив поворот ліворуч із ряду прямо. Коли зупинили транспортний засіб, представились, повідомили про відеофіксацію та про причину зупинки. Була складена постанова про порушення ПДР. Крім того, під час спілкування з водієм, було чутно запах алкоголю, у зв`язку з чим водію запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки, результат огляду склав 0, 71 % проміле. Було декілька спроб пройти огляд, оскільки ОСОБА_1 з першого разу не зміг це зробити. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідному медичному закладі, водій відмовився.

Такі пояснення працівника поліції, вочевидь, узгоджуються з іншими фактичними відомостями, які містяться в матеріалах справи, та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що працівниками поліції не залучено військову службу правопорядку, чим порушено порядок проведення огляду військовозобов`язаних на стан сп`яніння, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах

За змістом ст.266-1 КпАП України огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Також, відповідно до ст.266-1 КпАП України огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Отже, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Крім того належить зауважити, що спеціально створеного суб`єкту владних повноважень військової поліції на цей час не створено, їх повноваження за колом осіб спеціальним законом не визначено.

В розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

Як вбачається з матеріалів провадження та відеозапису події, 18 червня 2025 року водій ОСОБА_1 в м.Харкові по вул. Клочківській, 336, керував транспортним засобом AUDI A6 AVANT, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, тобто поза межами військової частини.

Разом з цим, будь-яких повідомлень про те, що він виконує невідкладне відповідне бойове завдання працівникам поліції він не висловлював, будь-яких доказів на підтвердження цього не надавав. Навпаки, згідно відеозапису події, повідомляв працівникам поліції, що він дійсно є військовослужбовцем, але наразі знаходиться у відпустці, військовий квиток не надавав.

За таких обставин посилання апелянта на те, що оскільки він є діючим військовослужбовцем, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, є суб`єктивним та необґрунтованим.

Поряд із цим, у пункті 1 ч.1 ст.255 КпАП України зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (ст.130 КпАП України), у зв`язку з чим працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Порядок, передбачений ч.2 ст.266 КУпАП визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст.266-1 КпАП України передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку.

Отже, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатись, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Таким чином, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, Закону України «Про національну поліцію».

Доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів його перебування у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського.

Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 .

Зокрема, з відеозапису, який долучений до матеріалів цієї справи, вбачається, що працівник поліції запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння. Результат огляду, відповідно до роздруківки газоаналізатору Драгер 6820, склав 0,71 % проміле. ОСОБА_1 погодився із зазначеним результатом, відмовився від проходження огляду у відповідному медичному закладі, будь-яких заперечень не висловлював. Більш того, ОСОБА_1 особисто повідомив працівників поліції про те, що напередодні випив пиво, об`ємом 0,5. Зазначене беззаперечно свідчить про обґрунтованість встановлених працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленні на огляд водія, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Доводи ОСОБА_1 про не залучення свідків під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, оскільки факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки, результат цього огляду та відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідному медичному закладі було зафіксовано працівниками поліції на відео з застосуванням технічних засобів, а тому, присутність свідків, відповідно до вимог ст.266 КУпАП, в даному випадку, не є обов`язковою, і не свідчить про порушення працівниками поліції порядку огляду водіїв на стан сп`яніння.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не надали йому сертифікат відповідності, слід зазначити, що згідно відеозапису події, він добровільно погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, результат вимірювання склав 0,71 % проміле, при цьому працівником поліції надавалась ОСОБА_1 можливість ознайомитись із сертифікатом відповідності пристрою, роз`яснено процедуру проходження та методику проведення. ОСОБА_1 протягом всього часу спілкування з працівниками поліції та під час складання протоколу не висловлював своєї незгоди із результатом огляду, не повідомив працівників поліції про бажання оглянути сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, які, згідно п.5 Розділу ІІ «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, надаються особі, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, лише на її вимогу. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 зазначав, що напередодні вживав «пиво».

Крім того, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 підписав його без зауважень, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними та будь-якими відомостями це не підтверджується.

Більш того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року №1314-VII термін «періодична повірка засобів вимірювальної техніки» вживається в такому значенні - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Згідно роздруківки тесту приладу «Drager Alcotest 6820», ARHJ 0296, остання повірка законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки відбулась 22 листопада 2024 року, тобто до закінчення терміну повторної повірки приладу. Таким чином, відсутні підстави вважати, що результати тесту зазначеного приладу є недостовірними.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про не призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, оскільки він є військовослужбовцем та виконує бойові завдання, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, приписами абзацу 3 п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 встановлено, що позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зокрема ст.130 КУпАП, можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення.

Будь-якої можливості накладення більш м`якого стягнення за такі правопорушення цей Кодекс не надає, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення виключно у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

З огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та право керування йому потрібно для виконання своїх службових обов`язків, не можуть слугувати підставами для задоволення клопотання сторони захисту з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вірно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.

У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков