ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 Суддя Володимирського міського суду Волинської області Мушкет О.О. розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №008335Е, складеного інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю ОСОБА_2 , 29.08.2025, о 08 год. 45 хв. на території МАПП «Устилуг» на виїзному напрямку, прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який вчинив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме прослідувати на транспортному засобі на виїзний напрямок для вивчення законних підстав для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану, а також поводився некоректно в бік складу прикордонного наряду, чим порушив п. 12, 34 ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2023.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.185-10 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Машук В.В., документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи не з`явилися, адвокат Машук В.В. подав суду письмові пояснення та клопотання в яких зазначив, що протокол, складений працівниками прикордонної служби відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП незаконно в порушення ст. 19 Конституції України, оскільки злісної непокори ОСОБА_1 не вчиняв і такі докази до протоколу не додані. Сам протокол не відповідає вимогам, встановленим ст. 256 КУпАП. Після складення протоколу, працівниками прикордонної служби ОСОБА_1 з його змістом не ознайомлено, права не роз`яснено, своїх пояснень та заперечень стосовно протоколу останній виразити не міг, оскільки його позбавили можливості ознайомитися з його змістом. Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено в чому саме полягали законні вимоги працівників ДПСУ та в чому саме полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам, а також відсутні відомості про те, що працівники ДПСУ пред`явили ОСОБА_1 саме законні вимоги або розпорядження.

Додатково в своїх письмових поясненнях, представник ОСОБА_1 Машук В.В. зазначив, що під час проходження прикордонного пункту пропуску ОСОБА_1 надав усі необхідні документи для інспектора, які надавали йому та його знайомому, який є особою з інвалідністю право на перетин кордону, проте прикордонник звернувся до нього в грубій формі на що він почав здійснювати відеозйомку на телефон, так як він вважав, що відносно нього здійснюються неправомірні дії. ОСОБА_1 стосовно працівників ДПСУ не здійснював злісну непокору розпорядженню прикордонника залишити прикордонний пункт, він лише хотів повідомити керівника про те, що відносно нього вчиняються протиправні дії і неправомірно відмовляють у перетині кордону особі, яка важко хвора. Проте його силою повалили на землю та наділи кайданки, завдавши при цьому йому сильного фізичного болю та нанесли йому тілесні ушкодження, з приводу чого потім він лікувався в медичному закладі.

Додатково зазначив, що інспектор ДПСУ ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 з ним не ознайомив, а відразу запросив свідків щоб ті засвідчили його відмову від ознайомлення з протоколом. Вказав, що під час розгляду справи не досліджувались жодні докази, зокрема зміст відео, яке містилось на його телефоні. Крім цього, працівники ДПСУ не прийняли до уваги про те, що ОСОБА_1 мав потребу при розгляді справи скористатись правничою допомогою, про що він неодноразово повідомляв про це прикордонників, одночасно телефонувавши до адвоката, однак матеріали були оформлені без участі захисника, чим порушили його право на захист.

Враховуючи все вищевикладене, представник просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та слухати справу у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши надані представником ОСОБА_1 адвокатом Машук В.В. письмові пояснення та клопотання суд дійшов таких висновків.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозиція ч.1 ст.185-10 КУпАП, за якою стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

За змістом ст. 185-10 КУпАП злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють державний кордон.

Дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України. Вимоги військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані. У протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені, які саме законні вимоги були висунуті військовослужбовцями або працівниками Державної прикордонної служби України та які дії правопорушником були вчинені, що являють собою злісну непокору вказаним вимогам.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначаються Законом України «Про Державну прикордонну службу України».

Відповідно до ст.1 вказаного Закону на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до п.12 та п.34 ст.20 Закону, які начебто порушив ОСОБА_1 органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, зокрема: вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України; зупиняти та оглядати в межах прикордонної смуги, контрольованих прикордонних районів самостійно, а за їх межами - разом з відповідними підрозділами Національної поліції транспортні засоби, а також перевіряти документи, що посвідчують особу водія та пасажирів, наявність поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), а також здійснювати контроль за сплатою сум накладених стягнень за вчинені адміністративні правопорушення, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України. При цьому вантаж, який перевозиться транспортними засобами під митним контролем, підлягає такому оглядові тільки разом з митними органами (п.п.12,19 ст.20 Закону).

Суд також зазначає, що порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів справ про адміністративні правопорушення, передбачено Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року №898 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2023 року №678) (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про адміністративні затримання за вчинення правопорушень, протидію яким відповідно до статті 222-1, пункту 1 частини першої та пункту 16 частини другої статті 255 КУпАП віднесено до компетенції Держприкордонслужби, мають право: військовослужбовці та працівники Держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ними визначених законодавством України завдань; військовослужбовці Держприкордонслужби, які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.

Даючи оцінку твердженням представника ОСОБА_1 адвоката Машука В.В. про порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Інструкції щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому віднесено до компетенції Держприкордонслужби, невідкладно, але не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, або контрольному пункті в`їзду-виїзду, або контрольованому прикордонному районі, а під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану на блокпостах та поза їх межами особи, яка вчинила правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, за винятком випадків, передбачених статтею 258 КУпАП.

Згідно з пунктами 5, 6 Розділу ІІІ Інструкції уповноважена посадова особа зобов`язана роз`яснити особі, стосовно якої складається протокол, її права, передбачені статтею 268 КУпАП, та зміст статті 63 Конституції України, про що робиться відмітка в протоколі, яка засвідчується підписом зазначеної особи.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, пропонується надати письмові пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які викладаються в протоколі і засвідчуються її підписом. Письмові пояснення можуть додаватися до протоколу окремо, про що робиться відповідний запис у протоколі.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надати письмові пояснення про це робиться відповідний запис у протоколі.

Відповідно до пунктів 8, 9 Розділу ІІІ Інструкції протокол підписується уповноваженою посадовою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками, потерпілими (за їх наявності).

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від отримання чи підписання протоколу уповноважена посадова особа робить про це відповідний запис на останній сторінці протоколу, який засвідчує своїм підписом та підписами двох свідків.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати письмові пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, де може викласти мотиви своєї відмови від його підписання чи отримання. Пояснення та зауваження додаються до протоколу.

До протоколу за наявності долучаються матеріали, що підтверджують факт учинення адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами пунктів 3, 5 Розділу IV Інструкції справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на вказані вище норми, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази вказують на неналежну процедуру складення щодо ОСОБА_1 адмінматеріалів за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Суд зауважує, що посадова особа зобов`язана роз`яснити особі, стосовно якої складається протокол, її права, передбачені статтею 268 КУпАП, та зміст статті 63 Конституції України, про що робиться відмітка в протоколі. Поряд з цим такі права ОСОБА_1 роз`яснені не були, що є, на переконання суду, порушенням права на захист. Порушенням вказаного права є і те, що ОСОБА_1 не надали можливості скористатись належним чином правничою допомогою, що підтверджується наданими представником ОСОБА_1 адвокатом Машук В.В. та дослідженими судом звукозаписами, які наявні в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться в провину те, що 29.08.2025, о 08 год. 45 хв. на території МАПП «Устилуг» на виїзному напрямку, прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який вчинив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме прослідувати на транспортному засобі на виїзний напрямок для вивчення законних підстав для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану, а також поводився некоректно в бік складу прикордонного наряду, чим порушив п. 12, 34 ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2023.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено законні вимоги чи розпорядження якого саме працівника ДПСУ злісно не виконував ОСОБА_1 .

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до протоколу долучено відеозапис на контрольному пункті, на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 сперечається з працівниками прикордонної служби з приводу законності його не пропуску через кордон з інвалідом, якого він супроводжував, його прохання про те, щоб позвали старшого зміни, письмові пояснення інспекторів прикордонної служби ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та рапорт інспектора прикордонної служби ОСОБА_6 , які містять виклад обставин аналогічний тим, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Зі змісту п. 12 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» вбачається, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч.1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч.2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Досліджуючи матеріали справи, суддя вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Як вже зазначалося, частиною 1 ст.185-10 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

В провину ОСОБА_1 ставиться вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, при цьому беззаперечних доказів, які б вказували на злісну непокору суду не надано.

З огляду на досліджені у справі докази, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

При цьому суддя враховує, що серед основних засад судочинства ст.129 Конституції України визначає такий принцип, як забезпечення доведеності вини.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. В рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За обставин викладених вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 185-10 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості не підтверджуються доказами у справі та не можна вважати доведеними, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Керуючись ч.1 ст.185-10, п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Олександр МУШКЕТ