ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8106/25Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П.
Провадження № 33/817/525/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 11.04.2025 о 00:26 в м. Тернополі, вул. Транспортна, 5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz ML 350, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Аlcotest 7510 ОIML ARLM 0285 (повірка дійсна до 04.06.2025) відмовився, після чого огляд проводився в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння номер 152 від 11.04.2025, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху (далі ПДР).

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважає оскаржувану постанову неправомірною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскаржувана постанова є неправомірною та необґрунтованою.

Зазначає, що обставини викладені в протоколі не відповідають дійсності, не підтверджені належними та допустимими доказами та суперечать іншим матеріалам даної справи.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

Звертаю увагу суду матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в 00:26 хв.. Єдини доказом того, що ОСОБА_1 перебував у автомобілі Mercedes-Benz ML 350 на місці водія є відеозапис з нагрудної камери працівників поліції та вказує, що дані обставини мали місце 11.04.25 року об 00 год. 30 хв., при цьому з даного відеозапису не вбачається, що працівники поліції забороняли подальший рух транспортного засобу, або пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Окрім того, звертає увагу суду, що з не повного фрагменту відеозапису вбачається, що відеозйомка продовжується вже об 01 год. 00 хв., при цьому сам ОСОБА_1 знаходиться біля магазину на вулиці Тролейбусній, а не біля транспортного засобу, яким нібито в цей час мав керувати. Таким чином, працівники поліції безпідставно о 01 год. 00 хв. вимагали у водія посвідчення водія та необґрунтовано повідомили його про необхідність пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Вказує, що рапорт працівника поліції, на які вказав суд як на доказ вини, не може слугувати належним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення наявна у матеріалах справи не може безумовно підтверджувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки матеріали справи не містять жодних доказі про зупинку працівниками поліції транспортного засобу о 01:00 хв., а відео наявне в справі є неповним.

Зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання апелянт - особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який належним чином був повідомлений апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його розписка, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За наведених обставин, зважаючи, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 належним чином був повідомлений апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, проте в судове засідання не з`явився та не подав будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 296899 від 11.04.2025 року, 11.04.2025 о 00:26 в м. Тернополі, вул. Транспортна, 5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz ML 350, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Аlcotest 7510 ОIML ARLM 0285 (повірка дійсна до 04.06.2025) відмовився, після чого огляд проводився в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння номер 152 від 11.04.2025, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху

З відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від надання пояснень та підпису відмовився.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати єдиним та безперечним доказом вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вказаний процесуальний документ об`єктивно підтверджений іншими доказами по справі, які були досліджені як судом першої, так і апеляційної інстанцій. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, є відеозапис з нагрудних камер та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований автореєстратором транспортного засобу працівників поліції, зафіксовано рух автомобіля Mercedes-Benz ML 350, н.з. НОМЕР_1 , після чого вказаний транспортний засіб було зупинено працівниками поліції. Один чоловік у військовій формі підійшов до цього автомобіля та сів на заднє пасажирське сидіння, а інший вийшов із переднього пасажирського сидіння цього транспортного засобу та знову сів назад. Після цього, автомобіль почав рухатися заднім ходом. Коли поліцейські підійшли до водійського сидіння, зазначений транспортний засіб знову рушив. Згодом із пасажирських сидінь вказаного автомобіля вийшли двоє чоловіків у військовій формі, а з водійського сидіння чоловік у цивільному одязі (світлій куртці та темних штанах), одяг якого, як згодом установив суд із відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, відповідав одягу ОСОБА_1 .. На 04:49 хв. цього відеозапису останній сів за кермо транспортного засобу та здійснив рух прямо, оскільки йому відчинили ворота. Військові не пропустили працівників поліції за ворота.

Також відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано: момент виходу ОСОБА_1 із водійського сидіння автомобіля Mercedes-Benz ML 350, н.з. НОМЕР_1 ; пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, оскільки в ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора; пропозиція поліцейського проїхати з ними на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, з якою ОСОБА_1 погодився; доставлення його в медичний заклад; проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР за допомогою газоаналізатора, первинний результат якого становив 2,24% (проміле), при повторному такому огляді 1,82% (проміле); роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (39:10 запису відеофрагменту «part_00000_export-shclr» на диску); оголошення йому змісту протоколу.

Таким чином, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовуються переглянутими відеозаписами, а також іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Такі доводи сторони захисту були предметом детального дослідження суду першої інстанції і отримали належну правову оцінку з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що після зупинки транспортного засобу поліцейські,підійшовши до водійського сидіння, бачили особу водія, який при них же продовжував здійснювати рух автомобілем. На цьому ж відеозаписі зафіксовано чоловіка, який вийшов із водійського сидіння транспортного засобу, після чого знову сів у нього та здійснив рух прямо. За зовнішніми характерними ознаками вказаний чоловік відповідає особі ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що відеозапис є повним та вичерпно інформативним, носить безсторонній характер, позбавлений упередження та суб`єктивного ставлення і надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-УІІІ поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Дані обставини дають суду підстави вважати, що саме ОСОБА_1 був водієм вищезазначеного транспортного засобу.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими.

Тому, заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4472664 від 11.04.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. (а.с. 7)

Відомостей щодо скасування останньої апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Дані обставини також стверджуються рапортом інспектора поліції від 11.04.2025 р. (а.с. 8)

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.

Посилання апелянта про недотримання працівниками поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026, у зв`язку з тим, що відеозапис є сумнівними та не безперервними, вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічного погляду могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

При цьому, апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції задоволено клопотання захисника адвоката Сампари Н.М. про витребування в Управління патрульної поліції в Тернопільській області відеозаписів без видалення певних його частин, які зазначені в протоколі про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 296899, а саме: відео з НП 472411; відео з автореєстратора службового ТЗ 313626 та, за запитом суду, УПП в Тернопільській області ДПП надало відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та автореєстратора події, яка стосується ОСОБА_1 , які за змістом аналогічні змісту відеозаписів, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення

Досліджені судом відеозаписи в достатній мірі дають можливість як ідентифікувати особу щодо якої складено протокол про адміністративний правопорушення, так і повністю перевірити процедуру фіксації правопорушень і оформлення результатів виявлених порушень.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.

Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2025 р. щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя