ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2037/25 Справа № 932/3985/25 Суддя у 1-й інстанції - Коваленко Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А. особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його захисника адвоката Косюка І.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Косюка І.В. на постанову судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, заступника начальника штабу НОМЕР_1 окремої бригади охорони Генштабу ВЧ НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 23.02.2025 о 19:18 год. в м.Костянтинівка по вул. В.Вернадського, 284, ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A4, н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, бліде обличчя. Від проходження огляду у медичному закладі на стан сп`яніння відмовився, від керування транспортним засобом усунений.

Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави у сумі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з постановою суду захисником Косюк І.В. в інтересах ОСОБА_1 оскаржив постанову у апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що ОСОБА_1 у засіданні не був присутній, хоча був повідомлений належним чином. Через це він не отримав копію постанови та дізнався про неї лише 8 червня 2025 року від працівників поліції. 10 червня він звернувся до адвокатського об`єднання «ЮСТУМ», а 12 червня його адвокат подав клопотання про ознайомлення зі справою через систему «Електронний суд». Доступ до матеріалів було надано лише 16 червня, тому строк на апеляційне оскарження, за розрахунком захисту, слід рахувати з цієї дати до 26 червня 2025 року включно. Твердохліб є військовослужбовцем ЗСУ, що підтверджено посвідченням. Через службу він не мав змоги вчасно дізнатись про рішення суду. Просить визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити строк на апеляційне оскарження постанови.

В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що постанова є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, при недоведеності вини. Вважає наявні відеозаписи неналежними доказами, оскільки на всіх відео зазначено невірну дату 02.09.2008 р., записи мають розриви у часі та не є безперервними. Зазначає, що згідно відеозапису від моменту зупинки транспортного засобу до складання протоколу минуло 42 хв 31 сек., тоді як у протоколі вказано лише 34 хв 21 сек., що свідчить про невідповідність у часі подій. Вважає, що відеозаписи не відображають ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі, а тому не можуть підтверджувати вину. Вказує, що рапорт працівника поліції не є однозначним доказом винуватості особи. Вважає, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, тому огляд на стан наркотичного сп`яніння мав проводитися за спеціальним порядком. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторони захисту, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції визнає наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними та вважає за можливе поновити цей строк.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 254670 від 23.02.2025, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відносно позиції захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього, мав проводитись за нормами ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

Стаття 266 КУпАП, визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.

Згідно ст. 266-1 КУпАП, визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У даному випадку ОСОБА_1 є особою яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.

Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо доводів апелянта, що рапорт працівника поліції не може бути доказом, оскільки поліцейський є зацікавленою особою.

В розумінні ст. 251 КУпАП рапорт працівника поліції є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у рапорті працівника поліції містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, причини зупинки транспортного засобу, а тому є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Тому рапорт, долучений до матеріалів справи суд оцінює саме як джерело доказів.

Доводи апелянта, що з відеозапису видно, що у ОСОБА_1 не було жодних ознак наркотичного сп`яніння є безпідставними та носять суб`єктивний характер.

Право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння. Згідно матеріалів справи у водія працівниками поліції були виявлені ознаками сп`яніння. Водій не був позбавлений можливості погодитись на вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан сп`яніння.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника про те, що наявні у матеріалах справи відеозаписи є неналежними доказами, оскільки на них зазначено невірну дату 02.09.2008 року, записи мають розриви у часі та не є безперервними, а тривалість відео не відповідає часу, вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення.

Ці доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначена на відеозаписах дата є технічним збоєм налаштувань відеореєстратора і жодним чином не впливає на достовірність зафіксованих подій. Зміст відеозаписів повністю кореспондується з іншими доказами у справі, відображає фактичний хід подій, момент зупинки транспортного засобу, спілкування водія з працівниками поліції та складання адміністративних матеріалів.

Посилання захисника на наявність розривів у записі не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Відеозаписи зафіксовані відповідно до вимог п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступу до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 № 100, згідно з якою після активації нагрудної відеокамери все спілкування повинно бути записане безперервно.

Апеляційний суд не має підстав сумніватися у достовірності відеозаписів, відсутні будь-які дані про їх монтаж чи зміну.

Відеозаписи отримані у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, які визначають, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції відеозапису.

Долучені до матеріалів справи відеозаписи дають можливість повно, всебічно й об`єктивно дослідити обставини події, відтворити послідовність дій учасників та оцінити поведінку водія і працівників поліції. Отже, вони є належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення, і у суду апеляційної інстанції не виникає жодних сумнівів щодо їх достовірності.

Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення є незаконним та необґрунтованим не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та є безпідставними і розцінюються апеляційним судом, як спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді районного суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Косюку І.В. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Косюка І.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя