Справа № 444/1816/25
Провадження № 3/444/945/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Олещук М. М., з участю захисника особи відносно якої складеної протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвоката Гриба Віталія Вячеславовича, потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, паспорт гр. України НОМЕР_1 виданий 15.02.2013 Жовківським РВ ГМВСУ у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , -

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №134120 від 10.05.2025 року, ОСОБА_1 10.05.2025 року близько 14 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне насильство стосовно своєї невістки гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало в словесних образах, внаслідок чого завдала шкоди психологічному здоров`ю, та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 надала пояснення про те, що вона 10.05.2025 року накупила подарунків та гостинців внукам і пішла з старшим сином щоб провідати дітей. Зазначила, що ОСОБА_2 є її невісткою. ОСОБА_1 пояснила, що її син, який був чоловіком ОСОБА_2 помер. Коли вони прийшли до помешкання невістки, то почали дзвонити в двері з вулиці, том їм ніхто не відкрив. Вона попросила свого сина, що той перескочив через паркан і подивився, чи хтось є вдома. Останній так і зробив, і сказав, що діти є в хаті. Її невістка також була вдома, до дітей їх не пустила і покликала поліцію. Також приїхав батько невістки і вони почали сваритися. ОСОБА_1 зазначила, що хату подарувала покійному сину ще до одруження. На даний час вона вирішує питання про поділ майна, а також звернулася в органи опіки із заявою про те, що її невістка не дає їй бачитися з внуками.

Адвокат Гриб В.В. також просив врахувати, що ОСОБА_1 подала заяву про вступ у спадщину. ОСОБА_1 в більшості часу перебувала за кордоном на заробітках і приїхала з-за кордону з гостинцями до внуків, але вийшла така ситуація.

Під час судового розгляду справи потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що в неї загинув чоловік і вона подала заяву на прийняття спадщини. Старший син ОСОБА_1 їй погрожує. Щодо подій 10.05.2025 року, то ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 приїхала з Німеччини і хотіла прийти до внуків принести посилку, але вона повідомила ОСОБА_1 , що має вести дитину на танці. Однак, ОСОБА_1 приїхала з її старшим сином ОСОБА_3 , який переліз через паркан і постукав в до неї в будинок, і у вікна стукав, діти налякалися, а тому вона викликала поліцію. Після того ОСОБА_3 втік, а ОСОБА_1 залишилася біля паркана. Коли приїхала поліція ОСОБА_1 почала її обзивати. ОСОБА_2 пояснила, що її чоловік загинув в ДТП. Вона з покійним чоловіком з ОСОБА_1 не спілкувалися, оскільки остання дуже хотіла всім керувати.

Захисник особи відносно якої складеної протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвокат Гриб В.В., також подав письмові пояснення, в яких зазначив, що адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями (нероз`яснення прав, передбачених ст. 63 КУ, ст. 268 КУпАП), порушено процедуру під час складання протоколу (не прийнято пояснень по суті від особи, відносно якої складено протокол), на час складання адміністративного протоколу працівник поліції не переконався, що настали обов`язкові наслідки, передбачені диспозицією статті 173-2 КУпАП. Долучена до протоколу заповнена працівником поліції форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не встановлює наявність домашнього насильства, а навпаки спростовує це насильство. Працівник поліції не долучив до матеріалів відеофіксацію виїзду, на якому можна було б побачити порушення прав особи, відносно якої складено протокол, а також наявність чи вірніше відсутність психологічних наслідків для невістки і її дітей. Працівник поліції, після складання протоколу та до направлення матеріалів до суду не зібрав інших доказів, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_1 . В судовому засіданні ОСОБА_1 , розповідаючи обставини подій та відповідаючи на запитання суду розповіла, що приїхала з-за кордону і відразу пішла до внуків, щоб подарувати гостинці. Невістка чинила перешкоди у спілкуванні з внуками, викликала поліцію, яка й склала адміністративні протоколи. В судовому засіданні ОСОБА_2 , розповідаючи обставини подій та відповідаючи на запитання суду розповіла, що не відкривала двері бо не хотіла контакту дітей з бабусею через особисті неприязні стосунки, і коли вона підвищила голос викликала поліцію, які й склали протокол. Сказала що все зафіксовано на відео, яке вона давала працівникам поліції. Щодо психологічних наслідків, які настали для неї чи її дітей після відвідування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 нічого не пояснила. Запевнила суд, що надасть суду усі наявні відеодокази. В якості підтвердження своїх пояснень ОСОБА_2 своїм клопотанням долучила відеодокази, які складаються з 2 відеофайлів. На відеофайлах помітно, як ОСОБА_1 з своїм сином ОСОБА_3 дзвонять у дзвінок біля хвіртки, потім ОСОБА_3 перестрибує через паркан та стукає у двері будинку, жестикулює дітям щоб відкрили двері. Жодного контакту між ОСОБА_1 та особами, щодо яких начебто нею вчинено психологічне насильство відеозапис не фіксує. Докази настання психологічних наслідків ОСОБА_2 до суду не надала. Таким чином, як в зібраних працівниками поліції матеріалах, так і в доданих ОСОБА_2 доказах, відсутні будь-які об`єктивні дані як вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 так і заподіяння їм психологічної шкоди. Більше того, ним долучено до матеріалів справи відео та його стенограму, на якому чітко видно як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджують, що ОСОБА_2 перешкоджала зустрічі внуків з бабусею, хоча діти хотіли її бачити. ОСОБА_2 пояснила, що в неї з свекрухою неприязні відносини, остання ображає її і її дітей, хоча з дідом діти і вона спілкується нормально.

Враховуючи наведене, беручи до уваги положення ст.ст. 7, 255, 279, 280 КУпАП, керуючись ст. 247 КУпАП України, захисник просить суд провадження у справі щодо ОСОБА_1 про вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_4 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвоката Гриб В.В., потерпілої ОСОБА_2 , приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі Закон).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 17 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Указані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) фізичного та психологічного насильства.

Отже, зі змісту статті 173-2 КУпАП вбачається, що до адміністративної відповідальності можна притягнути лише за умисно вчинене правопорушення. Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Проте, обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 10.05.2025 року близько 14 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне насильство стосовно своєї невістки гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало в словесних образах, внаслідок чого завдала шкоди психологічному здоров`ю, та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Судом з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, в судовому засіданні було досліджено та проаналізовано протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали.

З досліджених в судовому засіданні обставин справи встановлено, що між ОСОБА_1 та її невісткою ОСОБА_2 відбувся конфлікт з приводу відвідування бабцею своїх внуків, а також встановлено, що між ОСОБА_1 і її невісткою ОСОБА_2 склалися неприязні родинні відносини.

Однак, наявний 10.05.2025 року конфлікт не утворює сам по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З матеріалів справи не встановлено та не зафіксовано факту спричинення потерпілій ОСОБА_2 шкоди її фізичному чи психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона та її чоловік з свекрухою довгий час не спілкувалися, проживали окремо.

Проаналізувавши надані суду докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що фактичні дані, які підтверджують об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, а саме вчинення ОСОБА_1 дій психологічного характеру, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , відсутні.

Надана захисником ОСОБА_1 адвокатом Гриб В.В. роздруківка розмови, яка виконана ФОП ОСОБА_6 не містить інформації щодо обставин викладених у протоколі, не є належним доказом у даній справі, а тому суд таку до уваги не бере.

Суд також зважає на те, що чинним законодавством чітко передбачено, що посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі, який відповідно до ст.251 КУпАП є одним з джерел доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Так, викладена працівниками поліції суть правопорушення не містить в собі посилання на те, яка саме шкода фізичному або психічному здоров`ю була завдана чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 діями ОСОБА_1 , які зазначені у протоколі.

Як вказано в статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

А, відтак, враховуючи, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 27, 247, 248, 279, 283, 284 КпАП України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках здійснення нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Олещук М. М.