КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5046/2025
Справа № 370/3559/24
Головуючий в суді І інстанції Сініцина О.С.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подала 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження в справі за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме п. 12.1, 12.3, 12.6 розділу 12 ПДР, що полягає в наступному. Початківцям зі стажем менше 2 років в Україні дозволено рухатись зі швидкістю не більше 70 км/год. Суд першої інстанції зазначену обставину не врахував, припустився грубих, суперечливих висновків, через що неправильно застосував норму ст. 124 КУпАП, та незаконно визнав вину ОСОБА_1 доведеною, оскільки саме дії водія ОСОБА_2 лежать в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, внаслідок перевищення ним встановленого обмеження швидкості руху у 70 км/год., в конкретній дорожній обстановці, в момент виникнення небезпеки для руху.

Як слідує зі змісту дослідженого в судовому засіданні моменту зіткнення, обидва водії, що рухалися в попутному напрямку, Mercedes-Benz та інший автомобіль Audi A6 під керуванням ОСОБА_2 , в момент виникнення перешкоди для їхнього руху у вигляді транспортного засобу Renault Megane під керування ОСОБА_1 відреагували по-різному. Водій Mercedes-Benz одразу почав екстрено гальмувати, про що свідчить світло задніх тормозних фар, що дозволило водієві Renault Megane завершити маневр розвороту, у зв`язку з чим він і уникнув зіткнення, натомість водій автомобіля Audi A6 під керуванням ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування лише через деякий час, майже вже в момент зіткнення з автомобілем Renault Megane.

Наводила зміст п.п. б п. 12.6, п. 12.1, 12.3 ПДР, вказувала, що невиконання водієм автомобіля Audi A6 вимог п. 12.3 ПДР, з урахуванням перевищення ним дозволеної як початківцю максимальної швидкості руху в 70 км/год., а з його слів, він «рухався в потоці», дає підстави для висновку, що саме його дії, у вигляді невиконання ним вимог п. 12.3 ПДР, лежать в прямому причинному зв`язку із зіткненням, що виключає вину ОСОБА_1 .

Отже, судом першої інстанції допущено порушення норми процесуального права, а саме ст. 256 КУпАП щодо оцінки доказів.

Тому обґрунтування оскаржуваної постанови лише тим, що протокол працівниками поліції складено на ОСОБА_1 , а на іншого водія ОСОБА_3 він не складався, в контексті викладеного, є недопустимим і вказує, що суд першої інстанції не оцінив представлені докази з кількох документів та відео в їх сукупності, здійснив це неповно та необ`єктивно, через що припустився необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що з 26 серпня 2025 року по 18 вересня 2025 року відбулось посилення ракетних обстрілів під час введення воєнного стану, і це об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу, що вимагало вжиття заходів безпеки, в тому числі перебування в укритті, що виключало можливість реалізації права на судовий захист у межах визначеного строку. Так, в період часу з 26 серпня 2025 року по 18 вересня 2025 року включно по м. Києву та Київській області було оголошено 26 разів тривогу, з яких лише чотири дні, а саме 12 та 15 вересня, 26 та 31 серпня були без оголошення тривоги через ракетну небезпеку. Також судом першої інстанції не було дотримано порядку надсилання учасникам справи копій судового рішення, що, в сукупності із посиленням ракетних обстрілів м. Києва та Київської області, та перебуванням в укритті через оголошення тривоги, є обставинами непереборної сили, які перешкоджали апеляційному оскарженню судового рішення у встановлений десятиденний термін.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник Ткаченко К.Д. підтримала заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та просила його задовольнити. Потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , її представник Савенко Є.В. віднесли вирішення заявленого клопотання на розсуд суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було проголошено 26 серпня 2025 року, ОСОБА_1 та її захисник Ткаченко К.Д. були присутні в судовому засіданні 26 серпня 2025 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 05 вересня 2025 року. Апеляційна скарга подана 23 вересня 2025 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 вказувала на те, що копія постанови їй не вручалась, також мотивувала пропуск строку на апеляційне оскарження у зв`язку з посиленням ракетних обстрілів у проміжок часу з 26 серпня 2025 року по 18 вересня 2025 року та оголошенням повітряної тривоги 26 разів, на підтвердження чого ОСОБА_1 додано витяг із історії повітряних тривог у м. Києві.

Разом із тим, положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її тексту, а відтак, посилання на факт неотримання копії оскаржуваної постанови не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2025 року в судовому засіданні було складено повний текст оскаржуваної постанови Макарівського районного суду Київської області, вступна та резолютивна частини постанови відсутні в матеріалах справи. У постанові роз`яснено порядок та строки оскарження постанови, а саме протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області.

Зі змісту постанови Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 особисто брала участь в судовому засіданні, однак, не погоджуючись з даною постановою, з клопотанням про видачу копії постанови до суду, як одразу після судового засідання на власний розсуд не зверталася.

Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 була обізнана про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на присутність в судовому засіданні і обізнаність з результатами розгляду справи ОСОБА_1 мала можливість подати апеляційну скаргу в межах процесуального строку для подання апеляційної скарги до 05 вересня 2025 року включно, однак допустила нічим не обґрунтоване зволікання до 23 вересня 2025 року.

Посилання ОСОБА_1 на введення режиму воєнного стану на території України, постійність загроз ракетних обстрілів і багаторазові сигнали повітряної тривоги не можуть свідчити про неможливість подачі апеляційної скарги протягом такого значного терміну, враховуючи, що повітряна тривога не тривала в період з 26 серпня 2025 року по 05 вересня 2025 року безперервно у робочий час.

Тому посилання на повітряні тривоги самі по собі не можуть бути визнані поважними причинами, які унеможливили вчасну подачу апеляційного скарги безпосередньо до суду першої інстанції, поштою, електронною поштою чи в системі «Електронний суд».

Крім того, апеляційний суд враховує, що на підтвердження обставин оголошення сигналів повітряної тривоги та необхідність перебування в укритті в цей час, ОСОБА_1 подано витяг із історії повітряних тривог у м. Києві, що є неналежним доказом, з огляду на те, що справа розглядалася Макарівським районним судом Київської області, і до цього ж суду було безпосередньо подано апеляційну скаргу, при цьому місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване у смт. Ворзель Київської області, а оголошення повітряної тривоги у м. Києві та у окремих районах Київської області відбувається незалежно одне від одного.

Отже, наведені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи не містять посилань на обставини, які б унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.