Справа № 644/ 6728 /25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі судді Сітало А.К.,

розглянувши адміністративний матеріал по справі про адміністративне правопорушення, який надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №395833 від 18.07.2025, складеного поліцейським 1 го взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП Руденко К.А., водій ОСОБА_1 18.07.2025 о 23-09 год. рухаючись по вул. Луї Пастера біля буд. № 319-317 в м. Харкові, керував транспортним засобом HYUNDAI SANTAFE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який має іноземну реєстрацію, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі охорони здоров`я в КНП ХОР «ОКНЛ» водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, за що відповідальність передбачена за ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 свою провину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 18.07.2025 він керував автомобілем HYUNDAI SANTAFE, реєстраційний номер НОМЕР_2 та виконував бойове завдання згідно якого мав в темний час доби доставити особовий склад з ППД 1 стрілецької роти НОМЕР_3 батальйону, розташованому в н.п. Хроли до місця виконання робіт в н.п. Веселе Харківської області. Під час перевезення, військовослужбовці, які перебували в автомобілі знаходилися в засобах індивідуального захисту та з особистою зброєю. ОСОБА_1 зазначив, що він не перебував в стані сп`яніння, жодних наркотичних засобів чи речовин він не вживає. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся та бажав пройти огляд після виконання розпорядження командира військової частини та доставки особового складу до н.п. Веселе Харківської області. Працівники патрульної поліції перевірили автомобіль HYUNDAI SANTAFE в якому знаходилось спорядження особового складу в тому числі засоби індивідуального захисту та зброя. Після перевірки автомобіля поліцейські сказали, що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння. Після чого, він зателефонував своєму безпосередньому командиру, який віддав йому наказ виконати бойове завдання щодо доставки особового складу до місця дислокації, а після цього пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. Про те, що він не може зараз пройти медичний огляд, так як виконує бойове розпорядження він повідомив поліцейських. Під час складання протоколу своєї вини щодо перебування в стані будь-якого сп`яніння не визнав. Не зважаючи на це працівником поліції було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КпАП України за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Постанова суду, відповідно до ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Суд дослідивши матеріали справи, перевіривши пояснення особи, яка притягується до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, дослідивши документи по справі про адміністративне правопорушення вважає, що провадження по справі підлягає закриттю.

Даний висновок судом зроблений з урахуванням наступних підстав.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №395833 від 18.07.2025 стало порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ у складі військової частини НОМЕР_4 на посаді головного сержанта 1 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону.

18.07.2025 о 23-09 год. ОСОБА_1 виконував бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 від 12.07.2025 щодо перевезення автотранспортом особового складу до місця виконання робіт. Виконання ОСОБА_1 бойового завдання також підтверджується рапортом командира 4 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 лейтенанта ОСОБА_2 з якого вбачається, що 18.07.2025 о 23-45 год. головний сержант ОСОБА_1 згідно розпорядження командира в/ч НОМЕР_6 № 2513 від 12.07.2025 виконував доставку особового складу з ППД 1 стрілецької роти НОМЕР_3 батальйону розташованому в АДРЕСА_1 до місця виконання робіт АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, що також підтверджується відеозаписом подій, які мали місце 18.07.2025. ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції повідомляв про те, що виконує бойове розпорядження та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння після доставки особового складу.

Під час дослідження доданих до протоколу відеозаписів, судом встановлено, що разом із ОСОБА_1 в автомобілі також перебували три військовослужбовці, які знаходились в засобах індивідуального захисту та з особистою зброєю.

З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 на час зупинки транспортного засобу, виконував військові обов`язки, а тому огляд на стан сп`яніння, повинен був проводитись також і відповідно до спеціальної процедури огляду, передбаченої ст.266-1 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Відповідно до ч. 9 ст. 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 має ознаки саме наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість.

На наступний день після подій, які зазначені в протоколі, начальником штабу заступником командира в/ч НОМЕР_6 майором ОСОБА_3 , ОСОБА_1 19.07.2025 направлено на проходження наркологічної експертизи для визначення ступеню алкогольного/ наркотичного сп`яніння.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого КНП ХОР «ОКНЛ» № 788 від 19.07.2025, в ході медичного огляду проведеного 19.07.2025 о 14-10 год. встановлено, що у ОСОБА_1 ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння не виявлено.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не відсторонювався.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі № 463/1352/16-а (п. 39 постанови).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, та «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Разом з тим, суд вважає, що наявні матеріали справи дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 під час зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення подій перебував в стані крайньої необхідності, оскільки перебував на військовій службі та виконував бойове розпорядження командира військової частини по передислокації особового складу в зону активних бойових дій, тобто виконував спеціальне бойове завдання по захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, що підтверджується приведеними вище документами.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Правовими нормами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Дослідивши обставини цієї справи, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку ОСОБА_1 , виконуючи наказ командира, діяв у стані крайньої необхідності, оскільки виконання цього наказу було невідкладним, отже вчинене ним порушення є менш значним, ніж відвернена шкода.

Пунктом 4 частини першої статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КупАП.

Керуючись ст. ст. 130, 245, 247, 251, 280, 283-285 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова в порядку визначеному ст. 294 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 27.10.2025.

Суддя: А. К. Сітало