ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2175/25

Провадження № 33/820/718/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А. розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову суддіСлавутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 08.08.2025 року о 22.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 умисно висловлював образи, нецензурну лайку відносно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з ним за адресою : АДРЕСА_1 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 та вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Зазначає, що будь-яких насильницьких дій фізичного чи психологічного характеру відносно своєї матері чи рідного брата того дня вінне вчиняв, над своєю матір`ю він ніколи не знущався, не ображав її словами та не погрожував їй, а 08 серпня 2025 року під час сварки з братом він, перебуваючи в знервованому стані, просто використовував нецензурну лексику, яка зовсім не була спрямована на адресу його матері.

Вказує, що між ним та братом відбувся сімейний конфлікт у вигляді словесної сварки, оскільки кожен із них намагався довести свою правоту в конфліктній ситуації, яка виникла між ними, що, як наслідок, призвело до втручання матері. В подальшому, зазначений вище конфлікт вичерпався вранці наступного дня, між ним, його матір`ю та рідним братом мають місце абсолютно нормальні сімейні відносини. Мати хворіє, має перелом шийки стегна та зовсім не здатна пересуватися, а відтак він спільно з братом забезпечує належний щоденний догляд за нею, надається для неї уся необхідна допомога, харчування, лікування, забезпечується при потребі залучення за місцем проживання сімейного лікаря та лікарів спеціалізованої медичної допомоги.

Вважає, що одного факту словесних образ та нецензурної лайки є недостатньо для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172 -2 КУпАП. Для цього необхідно, щоб такі образи вчинялися особою з умислом та з певною метою, а самебули спрямовані на обмеження волевиявлення особи. Натомість, наявність такої мети у його діях судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було встановлено.

Звертає увагу, що рапорт працівника поліції не може слугувати належним доказом вчинення правопорушення. Крім того, особисто письмових пояснень матір та брат не надавали, відповідні відомості до бланку вносилися безпосередньо працівниками поліції.

Посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано письмову заяву його матері від 25 серпня 2025 року з приводу вказаних подій.

Вважає, що покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є суперечливими, оскільки вони не були безпосередньо присутні під час подій 08.08.2025 року. Крім того, ОСОБА_4 взагалі не відвідував їхню квартиру, ОСОБА_3 за весь час хвороби матері заходила лише двічі на декілька хвилин, тому вони не володіють повною та достовірною інформацією про стосунки в його сім`ї. Їхні твердження про зловживання ним спиртними напоями вважає наклепницькими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки алкогольними напоями він не зловживає.

Позиції учасників судового провадження

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_2 не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 подали до суду заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі, що відповідно до вимог частини 6 статті 294 КУпАП, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, даних вимог закону суд при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 не дотримався, належним чином не з`ясував обставини справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАПпередбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати в чому саме полягає вчинення домашнього насилля психологічного характеру.

В силу ст.283 КУпАП, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Так, відповідно до постанови судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року, ОСОБА_1 08.08.2025 року о 22.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 умисно висловлював образи, нецензурну лайку відносно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з ним за адресою : АДРЕСА_1 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 та вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд посилається на наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №420043 від 18.08.2025 року; рапорт про прийняття заяви зі служби 102 від 09.08.2025 щодо вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 ; рапорт інспектора СРПП ВнП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Олега Маєвського від 09.08.2025 року;протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 08.08.2025 року;письмові ОСОБА_6 , ОСОБА_2 від 08.08.2025 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 18.08.2025 року.

Проте, з таким висновком судді суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Натомість, суд першої інстанції не дотримався зазначених вище положень та не з`ясував фактичні обставини цього адміністративного правопорушення для повного, всебічного й об`єктивного розгляду справи, як цього вимагає стаття 245 КУпАП та стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і, як наслідок, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIIIвід 7 грудня 2017 року, з наступними змінами (надалі ЗУ №2229-VIII).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 ЗУ №2229-VIII).

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі(п.8 ч.1 ст.1 ЗУ №2229-VIII).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї - особі, яка постраждала від домашнього насильства.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в суді першої вказав, що свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення він не визнає в повному обсязі. Також підтвердив, що 08.08.2025 року між ним та братом виникла конфліктна ситуація, в яку втрутилася матір, в результаті чого між ними виникла сварка на побутовому ґрунті, однак домашнього насильства відносно матері він не вчиняв.

В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась, однак 27.10.2025 року до апеляційного суду надійшла заява, в якій вона повідомила, що 08.08.2025 року між її синами виникла конфліктна ситуація, яка призвела до побутової сварки, їй довелося втрутитися в суперечку, в результаті чого виник словесний конфлікт, який згодом переріс у побутову сварку. Зазначила, що жодних насильницьких дій по відношенню до неї, її син ОСОБА_1 не вчиняв, будь-якої шкоди завдано їй не було, потерпілою себе не вважає. Просила не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, закрити провадження у справі.

З аналогічною заявою потерпіла зверталась і до суду першої інстанції (а/с 22-23), однак суд не надав цій заяві належної оцінки.

Щодо показів у судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то такі покази не можуть братися судом до уваги, оскільки вони не були очевидцями події 08.08.2025 року.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 , який був очевидцем події 08.08.2025 року та викликав поліцію, надав заяву, в якій зазначив, що був безпосереднім свідком події, яка відбувалась між ним та його рідним братом ОСОБА_1 , при цьому вони сварилисяміж собою, в подальшому у сварку втрутилась мати ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_1 жодних насильницьких дій по відношенню до матері не вчиняв, в кімнату до матері не заходив, під час сварки вживав нецензурну лексику, проте вона не була спрямована на адресу матері.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 та його братом ОСОБА_7 виникла конфліктна ситуація, в результаті чого виник словесний конфлікт, який згодом переріс у побутову сварку між братами, в ході якої ОСОБА_1 висловлювався нецензурними словами, в сварку втрутилася їх ОСОБА_9 , при цьому сама ОСОБА_2 не вважає себе потерпілою, зазначила, що жодних насильницьких дій по відношенню до неї, її син ОСОБА_1 не вчиняв, будь-якої шкоди завдано їй не було, просила не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

З огляду на встановлене під час апеляційного розгляду, вказані дії ОСОБА_1 не охоплюються диспозицією статті 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності, тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 стосовно своєї матері ОСОБА_2 , не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді.

Отже, аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, доходжу висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку про задоволення апеляційної скаргиособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та скасування постанови судді суду першої інстанції із закриттям провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 247,285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя