Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Співака О. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/178/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024.

Цією постановою з урахування постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2024 та 17.07.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 412885 від 26.10.2023 та постанови судді від 23.01.2024 вбачається, що 25.10.2023 о 23 год 48 хв в м. Ужгороді, вул. Єнківська, 25, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме: наїзд на припаркований транспортний засіб «Hyundai i30» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , після чого покинув місце пригоди, чим порушив п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 411347 та постанови судді від 23.01.2024 з урахуванням постанови від 23.04.2024 про виправлення описки, вбачається, 25.10.2023 о 23 год 45хв в м. Ужгороді, вул. Єнківська, 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «ДРАГЕР», що зафіксовано за допомогою нагрудного реєстратора працівника поліції. Результат 1,90 проміле (позитивний), огляд проводився на місці: м. Ужгород, вул. Єнківська, 25, о 00 год 13 хв, 26.10.2023, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 23.01.2024 щодо нього скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних

-2-

обставин справи, внаслідок чого прийнято необґрунтоване рішення. Стверджує, що не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відомості, відображені в протоколі та оскаржуваній постанові про нібито керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння та проходження на місці зупинки огляду, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відеозапис з місця події є неналежним доказом, а суд першої інстанції залишив поза увагою факт численних порушень при складанні адміністративних матеріалів. Крім того, на час керування транспортним засобом не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Хибним вважає і висновок суду першої інстанції про залишення ним місця ДТП та поява на місці події лише в супроводі працівників поліції, оскільки відеозаписом з камер відеоспостереження зафіксовано факти, що він спільно з власницею автомобіля марки «Хюндай» оглядали цей автомобіль безпосередньо після ДТП. Також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови отримав лише 19.02.2024.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не подав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується думка захисника-адвоката Співака О. М., який не заперечив щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 , повідомивши, що останньому відомо про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Співака О. М., який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та вимоги апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 . При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захиснику надсилалась копія оскаржуваної постанови від 23.01.2024, а останній отримав таку 19.02.2024 після звернення до суду першої інстанції з відповідною заявою.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 23.01.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на

-3-

основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція ст. 122-4 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у залишенні водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди (п. 2.10 «а» ПДР України).

Суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення визначається ставленням особи до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджуються протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 412885 від 26.10.2023 та серії ААД № 411347 від 26.10.2023, зміст яких відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

-4-

Вказаними протоколами про адміністративні правопорушення встановлено, що 25.10.2023 о 23 год 45 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, по вул. Єнківська, 25, в м. Ужгород, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: наїзд на припаркований транспортний засіб «Hyundai i30» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» та 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 та ст. 122-4 КУпАП відповідно.

Також, окрім вищезгаданих протоколів, вина ОСОБА_1 підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 412884 від 26.10.2023 за ст. 124 КУпАП та копією схеми місця ДТП, копією письмових пояснень ОСОБА_3 від 27.10.2023, копією рапорту поліцейського, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та чеками Драгера, на яких зафіксовано результат огляду проба позитивна 1,90%, а також диском, на якому міститься відеозапис з місця події.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколах зазначено: дату і місце їх складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; місце, час вчинення і суть адміністративних правопорушень; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дані правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП., чим скористався ОСОБА_1 , відмовившись від надання пояснень з приводу обставин події та підпису протоколів.

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспекторами взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Закарпатській області законодавства при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейськими дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 412885 від 26.10.2023 та серії ААД № 411347 від 26.10.2023 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівниками поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, що ставляться йому за провину.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що поліцейським у акті огляду зазначено, що огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Результат огляду на стан сп`яніння 1,90 проміле. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Alcotest Drаger-6820. Результат тесту 1,90 проміле, що значно перевищує гранично допустиму норму (0,2%) та беззаперечно вказує на перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.

-5-

При цьому, з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та бажав пройти такий огляд у медичному закладі.

Як вбачається з відеозапису, поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 , що у разі незгоди з результатами тесту можливість пройти такий у закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 не виявив такого бажання.

Із урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а відомості, відображені в протоколі та оскаржуваній постанові про нібито керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння та проходження на місці зупинки огляду, не відповідають дійсності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку, визнавши їх належними та допустимими, із чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з місця події є неналежним доказом, а суд першої інстанції залишив поза увагою факт численних порушень при складанні адміністративних матеріалів, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд бере до уваги і те, що в їх обґрунтування ОСОБА_1 не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що відеозапис з місця події є неналежним доказом, і що адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 складені з численними порушення.

Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, а навпаки спростовані матеріалами справи, у тому числі поясненнями свідка ОСОБА_3 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що на час керування транспортним засобом ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а алкогольні напої вживав після ДТП. Свідок ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях зазначив, що ОСОБА_1 вийшовши з автомобіля після ДТП, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, при цьому ОСОБА_1 не посилається на будь-які докази чи пояснення свідків, які б підтвердили, що він на момент ДТП не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а вживав такі після ДТП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що вживання алкогольних напоїв водієм після настання ДТП за його участю тягне відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП, санкція якої є більш суворою, ніж передбачена ч. 1 цієї статті, за якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність факту зупинки працівниками поліції транспортного засобу не спростовує факту керування ОСОБА_4 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зокрема, і враховуючи незначний проміжок часу між скоєним ДТП та проведенням медичного огляду на стан сп`яніння (до двох годин) .

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про залишення місця ДТП та поява на місці події лише в супроводі працівників поліції є хибним, оскільки відеозаписом з камер відеоспостереження зафіксовано те, що ОСОБА_1 спільно з власницею автомобіля марки «Хюндай», оглядали цей автомобіль безпосередньо після ДТП, апеляційний суд також відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження і не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, тобто залишення місця ДТП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що жодними доказами, поясненнями свідків, у тому числі й самої потерпілої ОСОБА_5 , не підтверджено те, що ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_5 (власника пошкодженого автомобіля) про ДТП та домовився з нею владнати ситуацію на ранок наступного дня.

-6-

Судом першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, які ставляться йому у провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

На будь-які інші доводи, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не вказується і таких під час апеляційного розгляду не встановлено.

Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчинених правопорушень, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення на підставі ст. 36 цього Кодексу у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і уважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, після ДТП за його участі, покинув місце події, і таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчинених правопорушень, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до ст. 36 цього Кодексу, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про особу правопорушника, не вбачається.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

-7-

При прийнятті рішення враховуються положення нормативно-правових актів про те, що сторони провадження в справах про адміністративні правопорушення є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції не надано і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024 (з урахуванням постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2024 та 17.07.2024 про виправлення описки), щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя