Номер провадження: 33/813/2070/25
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 01.07.2025 о 19:00 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав, погрожував та вдарив декілька разів, що не спричинило тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року скасувати, провадження по справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:

- судом проігноровано письмові пояснення, які отримані судом 29.09.2025;

- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення;

- визнає, що у нього виник з дружиною конфлікт, але не визнає подію повністю;

- зазначає, що необхідно розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство», так як не кожен конфлікт є домашнім насильством;

- вважає, що для наявності складу адміністративного правопорушення обов`язковим є одночасне існування таких ознак як: наявність патерну, системна основа, повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми можуть розвиватися;

- протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у розумінні ст. 255 КУпАП;

- сварка мала одиничний характер, її причиною виникнення став не прояв домашнього насильства, а конфлікт.

В судове засідання особи, що беруть участь у розгляді справи, не з`явилися, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, ОСОБА_1 отримав повідомлення 21.10.2025 о 15:02 годині, що підтверджується телефонограмою (а.с. 54); потерпіла ОСОБА_2 отримала повідомлення 21.10.2025 о 15:03 годині, що підтверджується телефонограмою (а.с. 55).

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розглянути справу без його присутності, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 459958, протоколом прийняття заяви про правопорушення, поясненнями учасників, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копією термінового заборонного припису стосовно кривдника.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже, необхідною передумовою, з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із скоєнням домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, є встановлення тієї обставини, що неправомірна поведінкою кривдника, полягає, серед іншого, але не виключно, у вчиненні дій з нанесення потерпілій побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, унаслідок чого заподіюється шкода фізичному здоров`ю потерпілої, а також у разі настання наслідків, які викликають у особи, яка постраждала від домашнього насильства, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 459958 від 02.07.2025 убачається, що 01.07.2025 о 19:00 годині, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав, погрожував та вдарив декілька разів, що не спричинило тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої. ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Вказаний протокол ОСОБА_1 підписав без зауважень (а.с. 1).

Відповідно до змісту повідомлення на службу 102 о 23:45:44, чоловік куми військовий ОСОБА_1 б`є її сильно протягом 3 діб, не п`яний, каже, що контужений, не відпускає куму до заявниці, забрав телефон та утримує її в квартирі, зі слів заявниці, все лице перебите, ніс переламаний , можливо, в нього є зброя. Дата скоєння 01.07.2025 23:45:00 год. Заявник: ОСОБА_3 (а.с. 2)

Згідно з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.07.2025 ОСОБА_2 просила вжити заходи відносно її чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 01.07.2025 біля о 19:00 годині за місцем мешкання влаштував сварку, в ході якої ображав, погрожував та вдарив декілька разів, чим спричинив шкоду її фізичному та фізичному здоров`ю. До СМЕ звертатись не буде. (а.с. 3)

В письмових поясненнях від 02.07.2025 ОСОБА_2 пояснила, що вчора біля о 19:00 годині повернувся додому її чоловік ОСОБА_4 та побачив її з іншим чоловіком, який є її знайомим. Після чого в них виникла сварка, в ході якої ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 , погрожував та побив, ОСОБА_1 не міг заспокоїтися, тому ОСОБА_2 викликала поліцію, зараз ОСОБА_2 його боїться (а.с. 4).

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 02.07.2025 останній зазначив, що 01.07.2025 приблизно о 20:00 годині він приїхав додому за адресою: АДРЕСА_1 , зустріла ОСОБА_1 його дружина ОСОБА_2 , яка з невідомих причин не пускала його до квартири та не була рада його бачити, через що ОСОБА_1 почав щось підозрювати, пройшовши по кімнатам, побачив у спальні роздягнутого чоловіка - гр. ОСОБА_5 , з яким раніше їх познайомила дружина та представила як «друга». Побачивши вказану картину, ОСОБА_1 нічого не зробив та ОСОБА_6 вийшов, після чого ОСОБА_1 спілкувався з жінкою, щоб це вирішити, але ближче до ночі в них стався конфлікт, в ході якого дружина ображала ОСОБА_1 , його честь та гідність, штовхала руками, після чого останній пішов мовчки до кухні випити, покурити, через деякий час до квартири зайшли працівники поліції (а.с. 5).

Згідно з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, проведеного 02.07.2025 інспектором СПДН ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Кузнецовим В.В., установлено, що кривдник має зброю та/або може її легко дістати і застосувати (п. 7); кривдник схильний до сильних або постійних ревнощів і контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи (п. 8), і поліцейським визначено рівень небезпеки як середній (а.с. 6-6зв.).

Винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 564624 від 02.07.2025, яким заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 7 діб з 01 год. 20 хв. 02.07.2025 до 01 год. 20 хв. 08.07.2025 (а.с. 7).

Наведене вище спростовує твердження заявника, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Оцінюючи доводи скарги, що необхідно розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство», не кожен конфлікт є домашнім насильством, апеляційний суд вказує, що

за наявності ознак умисних дій, спрямованих на приниження, образу, залякування чи заподіяння шкоди фізичному або психічному стану особи, з якою винний перебуває у сімейних чи близьких відносинах, такі дії набувають характеру домашнього насильства.

Визначальним при цьому є не форма прояву конфлікту, а його зміст і наслідки, зокрема те, чи спричинили вони моральні страждання, відчуття страху, емоційну залежність або приниження гідності потерпілої особи.

Навіть одноразова поведінка може бути розцінена як домашнє насильство, якщо вона за своїм змістом відповідає зазначеним ознакам і порушує права та свободи іншої особи.

Апеляційний суд звертає увагу, що звернення до поліції, винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, а також пояснення потерпілої, що остання боїться ОСОБА_1 , вагомо свідчать на користь наявності у потерпілої побоювання за свою безпеку, що є об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Твердження, що сварка мала одиничний характер, її причиною виникнення став не прояв домашнього насильства, а конфлікт, суперечать поясненням потерпілої та іншим доказам, наявним у матеріалах справи, а також навіть одиничний конфлікт за сукупності вищенаведених обставин становить склад адміністративного правопорушення.

Довід скарги, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у розумінні ст. 255 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, яким фіксує факт виявлення події правопорушення уповноваженою особою, і у сукупності з іншими матеріалами справи може підтверджувати наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Всупереч доводам скарги апеляційний суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд бере до уваги посилання заявника, що судом першої інстанції проігноровані письмові пояснення ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з трекінгу відправлень Укрпошти № 157, вказані пояснення отримані судом 29.09.2025.

Однак, надані заперечення ОСОБА_1 не впливають на наявність складу адміністративного правопорушення, а є власною оцінкою подій.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому, розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова