ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року місто Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Питель-Тьолушкіна В.Л., за участі особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши заяву судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Зебелян Н.В. про самовідвід від розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП (справи № 381/3871/25 ),

ВСТАНОВИВ:

На розгляд судді відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями надійшла заява про самовідвід судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Зебелян Н.В. у справі № 381/3871/25 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 .

Самовідвід вмотивований тим, що у провадженні судді Зебелян Н.В. перебуває адміністративний протокол, складений щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП, справа № 381/3871/25 та за с т. 124 КУпАП справа 381 /3875/25. Судові засідання у цих справах відкладено до 04.11.2025 до 11:30 для надання особі, що притягується до адміністративної відповідальності можливості забезпечити участь свідка у справі. Водночас, як зазначає суддя Зебелян Н.В., нещодавно їй стало відомо, що ОСОБА_1 та його батько поширюють за місцем свого проживання інформацію про те, що вони «домовилися з суддею про вирішення справи на їхню користь». Суддя Зебелян Н.В. у своїй заяві наголошує, що вказана інформація є недостовірною та створює у стороннього спостерігача сумнів у безсторонності й неупередженості суду. Враховуючи викладене, з метою недопущення будь-яких сумніві щодо неупередженості та безсторонності, суддя Зебелян Н.В. вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду справи про адміністративні правопорушення № 381/3871/25.

Суддя Зебелян Н.В., яка заявила самовідвід повідомлена про розгляд заяви, в судове засідання не з`явилась, її неприбуття не перешкоджає розгляду заяви про самовідвід.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення зазначеної заяви судді Зебелян Н.В. та зазначив, що дані відомості не відповідають дійсності, ні ві н ні його батько такої інформації не поширював та наміру такого не мав.

Вивчивши заяву про відвід, заслухавши думку особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 246 КУпАП регламентовано, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, зокрема, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів безстороннім і справедливим судом.

Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які передбачають можливість заявити відвід судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 53 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/20, суд вказав, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення № 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією. Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, зокрема наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону у найближчій галузі права, в даному випадку кримінальному процесуальному законі.

Згідно ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав передбачених статтями 75-79 цього Кодексу судя зобов`язаний заявити самовідвід. Відвід повинен бути вмотивованим.

Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести обставини, які викликають в неї сумнів в неупередженості судді, який розглядає справу по суті. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Аналогічні обставини суд перевіряє і під час розгляду заяви про самовідвід судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, зобов`язує суддю заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Таким чином, за змістом наведених норм заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у випадку неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, тобто, ключовим моментом самовідводу є упередженість судді при розгляді справи, що ним розглядається. Проте, суддею у заяві таких обставин не наведено.

У заві про самовідвід суддя вказує про та , що їй стадо відомо про поширення ОСОБА_1 та його батько за місцем їхнього проживання інформації про те, що вони «домовилися з суддею про вирішення справи на їхню користь», проте будь-яких доказів на підтвердження об`єктивного існування вказаних обставин, та які би дали підстави сторонньому спостерігачу сумніватись у неупередженості судді, до заяви не додано та під час розгляду заяви не встановлено.

Таким чином, приходжу до висновку, що підстави для задоволення самовідводу судді відсутні.

Керуючись ст. 7 КУпАП, ст. ст.75,76,80,81 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Зебелян Н.В. про самовідвід від розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП № 381/3871/25 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя В.Л. Питель-Тьолушкіна