Справа № 635/7272/25
Провадження № 3/635/2969/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

26.08.2025 року о 19-40 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Кутузівка, вул.Шкільна, буд.12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоцикл Юпітер без посвідчення водія, а саме категорії «А» на право керування транспортними засобами. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року, ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП 28.01.2025 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, про причини свого неприбуття не повідомив. ОСОБА_1 було повідомлено про день та час розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за адресою проживання, яка повернулась до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Враховуючи те, що ОСОБА_1 без поважних причин повторно не з`явився до суду, будь-яких заяв від нього не надходило, доказів поважності причини неявки в судове засідання суду не надав, суд вважає причини його неявки не поважними.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, а також дату та час судового засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Частиною 3 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частино. 4 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Частиною 5 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2.1.а. Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 435034 від 26.08.2025 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.1.а. Правил дорожнього руху України;

- копією постанови серії ЕНА № 5578968 від 26.08.2025 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння порушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 510 грн.;

- копією постанови серії ЕНА № 3983885 від 01.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння порушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 3 400 грн.;

- копією постанови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2025 року по справи № 188/480/25 (н/п 3/188/790/2025) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння порушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді 40 800 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- довідкою ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ,відповідно до якої перевіркою наявних обліків встановлено, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобами в органах МВС України;

- копією військового квитка серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_1 є військовослужбовцем;

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мотоцикла ИЖ Ю серії НОМЕР_3 від 18.08.1990 р., власником якого є ОСОБА_2 ;

- відеозаписом, який міститься в матеріалах справи на якому зафіксований факт встановлення особи водія ОСОБА_1 , факт визнання останнім про відсутність у нього посвідчення водія, факт відмови ОСОБА_1 від підпису постанови та протоколу складених відносно нього працівниками поліції та факт відмови водія від надання пояснень.

Дослідженням наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_1 керував мотоциклом, будучи особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

Враховуючи, що правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП вчинено ОСОБА_1 повторно протягом року, суд доходить висновку, що дії останнього правильно кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП.

Даних, які б спростовували докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду не представлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку характеризували ОСОБА_1 суду не надані, враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також враховуючи відсутність обставини, що обтяжують відповідальність та відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, суд дійшов висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у мінімальних межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу без позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки він такого права не отримував, вважаючи, що саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Суд враховує, що відповідно до п.28 постанови пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 221, 283, ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП України, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про судовий збір», суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави (Протокол серія ЕПР 1 № 435034; Отримувач коштів ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300; Код класифікації доходів бюджету 21081300; Код за ; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0020001) в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина