Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/716/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 09 (дев`ять) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 565247 від 22.07.2024 та постанови судді від 02.09.2024 вбачається, що 22.07.2024 о 10 год 50 х у м. Ужгороді на перехресті а/д М-06 «Київ-Чоп» та а/д М-08, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Renault Master», д.н.з НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі та не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Audi 80», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який перекинувся на дах. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення та кваліфікацію його дій, просить постанову суду від 02.09.2024 змінити та пом`якшити накладене на нього адміністративне стягнення до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає, що суд безпідставно залишив поза увагою подане ним клопотання про повернення матеріалів справи до УПП в Закарпатській області для вирішення питання про направлення такої до належного суду з дотриманням вимог ст. 276 КУпАП, оскільки місцем його реєстрації та проживання є м. Хуст. Безпідставним вважає і висновок суду про те, що його поведінка свідчить про злісне ухилення від явки до суду з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. При цьому, звертає увагу на те, що він лише один раз не з`явився у судове засідання та не подавав до суду заяви про надсилання судового виклику на телефонний номер. Разом з тим, посилається на те, що накладене на нього адміністративне стягнення є занадто суворим, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами поставить його та членів сім`ї у скрутне матеріальне становище. Він є багатодітним батьком, працює водієм і наявність у нього

-2-

посвідчення водія є єдиним джерелом його доходу, оскільки є необхідним для виконання службових обов`язків, а також йому необхідно регулярно підвозити дітей до школи, садочка, лікарні тощо. Суд першої інстанції не врахував, що дане правопорушення вчинено з необережності, не містить ознак систематичності, його характер не свідчить про грубе порушення порядку користування цим правом. Вказує і на те, що вину визнає, про подію негайно повідомив страховика, надав поліцейським правдиві пози та всі необхідні матеріали, одразу після дорожньо-транспортної пригоди вибачився перед потерпілою стороною. Вирішуючи питання про накладення стягнення, суд належним чином не вмотивував свої висновки про накладення найбільш суворого стягнення у межах санкції ст. 124 КУпАП, зі змісту постанови не вбачається, які саме обставини та дані про його особу враховано судом, як і не вбачається те, що під час розгляду справи взагалі досліджувались будь-які дані про особу правопорушника чи з`ясовувались обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що він раніше притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у тому числі за ст. 124 КУпАП. Крім того, зазначає, що готовий відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, однак потерпілий наполягає на відшкодуванні ним саме повної суми, тобто без урахування суми страхового відшкодування, таку позицію зайняв і суд, що свідчить про упереджене ставлення до нього.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , неявка якого з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі й за клопотаннями ОСОБА_2 , а саме:17.02.2025, 01.04.2025, 01.05.2025, 16.06.2025, 10.07.2025, 02.09.2025.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судове засідання в черговий раз було відкладено на 29.10.2025, про що учасники судового розгляду повідомлялись належним чином.

Цього ж дня до апеляційного суду надійшло чергове клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового засідання, у зв`язку з неможливістю його прибуття на розгляд справи через продовження відрядження за кордоном. Між тим, апеляційний суд бере до уваги те, що з долученої ОСОБА_2 ксерокопії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, яка до того ж вкрай низької якості, не можливо встановити ті обставини, на які посилається ОСОБА_2 у своїй заяві, що дає обґрунтовані підстави вважати, що клопотання про відкладення судового засідання спрямоване виключено на затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не надано належних доказів, які б підтверджували факт продовження йому роботодавцем терміну відрядження.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що чергове клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового розгляду, у зв`язку із перебуванням у відрядженні за межами України до задоволення не підлягає, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

При цьому наведені ОСОБА_2 у заяві аргументи, зокрема, щодо неможливості прибуття в судове засідання через продовження терміну відрядження апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки у підтвердження указаної обставини не надано жодних належних доказів, і як уже зазначено вище, розгляд справи щодо ОСОБА_2 вже неодноразово відкладався, у тому числі на підставі аналогічних клопотань. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , починаючи з 17.02.2025 у судові засідання жодного разу не з`явився.

-3-

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинен добросовісно використовувати надані йому процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

При цьому, апеляційний суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

До того ж ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_2 , враховуються також вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-4-

Згідно до вимог ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останній 22.07.2024 о 10 год 50 х у м. Ужгороді на перехресті а/д М-06 «Київ-Чоп» та а/д М-08, керував транспортним засобом марки «Renault Master», д.н.з НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі та, в порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Audi 80», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який перекинувся на дах. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Порушення ОСОБА_2 п. 16.11 Правил дорожнього руху України підтверджується як протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 565247 від 22.07.2024, так і даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_1 .

При розгляді справи про адміністративне правопорушення цим доказам суд дав належну оцінку та вірно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, що останнім не оспорюється.

При оцінці доводів апеляційної скарги про надмірну суворість накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Санкція ст. 124 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно з приписами ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається із встановлених судом фактичних обставин справи, ОСОБА_2 22.07.2024 о 10 год 50 х у м. Ужгороді на перехресті а/д М-06 «Київ-Чоп» та а/д М-08, керував транспортним засобом марки «Renault Master», д.н.з НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі та, в порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Audi 80», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який перекинувся на дах. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

-5-

Із наявних у матеріалах справи доказів, а саме: схеми місця ДТП, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що в автомобіля марки «Audi 80», д.н.з НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_1 , пошкоджені ліві задні дверцята, передні ліві дверцята, заднє крило, капот і задня балка, дах, передній бампер, лобове скло, праві передні дверцята, заднє праве крило, а також переднє праве крило.

З пояснень потерпілого ОСОБА_1 , окрім іншого, вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди керований ним автомобіль повністю пошкоджений і ремонту не підлягає. При цьому страховою фірмою йому частково відшкодовано заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки, однак сума в розмірі 30000 грн залишилась не відшкодованою.

Разом з тим, жодних відомостей про відшкодування потерпілому заподіяної шкоди ОСОБА_2 не надано, хоча з моменту запровадження справи про адміністративне правопорушення та до моменту розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_2 мав достатній час для врегулювання питання щодо відшкодування потерпілому заподіяної правопорушенням шкоди.

Враховуючи вищенаведені обставини, зокрема: характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення грубе порушення правил дорожнього руху, визнання ним своєї вини, відсутність даних про відшкодування шкоди потерпілому, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у межах санкції ст. 124 КУпАП, а саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 09 (дев`ять) місяців.

Жоден із більш м`яких видів стягнення, на думку апеляційного суду, не зможе здійснити виховного впливу на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та запобігти вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про необхідність накладення на нього стягнення саме у виді штрафу, то з урахуванням вищенаведеного, такі не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. Останній не виявив бажання довести суду обставини, які давали б підстави для застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу, а тому застосування такого виду стягнення у даному випадку є недоцільним та не забезпечить досягнення мети його накладення.

Визнання ОСОБА_2 вини, наявність утриманців, позитивна характеристика, не є беззаперечною підставою для накладення на нього стягнення у виді штрафу, оскільки обставини справи враховуються у сукупності.

Крім того, ОСОБА_2 не надано відомостей про те, що право керувати транспортними засобами є необхідним для нього в силу зайняття тією чи іншою діяльністю, й доказів на підтвердження вказаного матеріали справи не містять.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на дев`ять місяців відповідно до санкції ст. 124 КУпАП.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху.

-6-

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 , відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ст. 124 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів необґрунтованість накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для зміни оскаржуваного судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2024 щодо нього - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя