ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1894/25 Справа № 243/3601/25 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко В.В., особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Тютюнника В.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Тютюнника В.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , молодший сержант, начальник радіостанції, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 23.04.2025 року о 07 год. 10 хв. за адресою: Донецька область, автошлях М 03 Київ-Харків-Довжанський, 671 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT TRAFIC 1.9DU, н/з НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager», а також від проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування водій відсторонений.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік.

З таким судовим рішенням не погодився захисник Тютюнник В.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку вважаючи, що постанова винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що докази по справі досліджені неналежним чином, а фактичні обставини встановлені упереджено. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали належними доказами, хоча вони містять істотні суперечності. Зокрема, у протоколі зазначено невірний час зупинки та фіксації події, а сам відеозапис не відображає факту керування транспортним засобом. Зазначає, що на відео, доданому до протоколу, зафіксовано лише нерухомий автомобіль, вимкнений двигун та присутність особи поруч із транспортним засобом. Момент керування та зупинки працівниками поліції транспортного засобу не зафіксований, що свідчить про відсутність події правопорушення. Вказує на порушення працівниками поліції вимог Закону України «Про Національну поліцію», Наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 року та інструкцій щодо використання нагрудних відеореєстраторів. У зв`язку з цим, надані матеріали не можуть вважатися допустимими доказами у справі. Зазначає, що судом було безпідставно відмовлено у виклику свідка захисту, хоча його показання мали істотне значення для з`ясування обставин справи. Така відмова обмежила право на захист і призвела до однобічного розгляду. Вважає, що протокол серії ААД № 983539 від 23.04.2025 року складений з порушенням вимог КУпАП, не підтверджений іншими доказами та не може бути визнаний належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. Враховуючи відсутність належних і допустимих доказів, апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні дані про факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а відтак відсутня подія і склад адміністративного правопорушення. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Також просить дослідити письмові докази додані до апеляційної скарги, а саме пояснення свідка ОСОБА_2 разом з додатками і допитати свідка ОСОБА_2 , переглянути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який доданий до адміністративного протоколу.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 983539 від 23.04.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 23.04.2025 року; рапортом працівника поліції; відеозаписом, яким зафіксовано обставини виявленого правопорушення.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, про порушення вимог законодавства при складанні протоколу, є безпідставними, та повністю спростовується наявним у матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення.

Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та не є розглядом справи відповідно до положень статей 221, 279 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис є недопустимим доказом у справі, оскільки є не безперервним та на ньому не зафіксовані усі обставини по справі є необґрунтованими, оскільки відеозапис містить події правопорушення та хід спілкування водія з працівниками поліції.

Апеляційний суд не має сумнівів щодо достовірності наявних у матеріалах справи відеозаписів. Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та оцінити поведінку водія та працівників поліції, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку та здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, а тому є належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не викликає жодних сумнівів у суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не підтверджує факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та що у матеріалах справи відсутні інші докази цього факту, є безпідставними.

З наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем та не висловлював сумнівів щодо цього.

Оцінюючи сукупність досліджених у справі доказів у їх взаємному зв`язку та керуючись внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Відеозапис не містить жодних заперечень з боку ОСОБА_1 на твердження працівників поліції щодо керування ним автомобілем, а також не містить вказівок на те, що транспортним засобом керувала інша особа. Аналогічних заперечень не зафіксовано і в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому положення статті 266 КУпАП не встановлюють обов`язковості застосування технічних засобів відеозапису або залучення свідків для фіксації руху чи зупинки транспортного засобу, а також для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин доводи захисника щодо відсутності відеофіксації моменту руху або зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки факт керування ним транспортним засобом доведений сукупністю доказів, визначених статтею 251 КУпАП, яким у цій постанові надано належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у виклику свідка захисту є необґрунтованими. Відповідно до ст. 268, 280 КУпАП, допит свідків є правом, а не обов`язком суду, який самостійно визначає достатність доказів.

Суд першої інстанції дослідив усі наявні матеріали, які є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не вбачає підстав для виклику ОСОБА_2 , оскільки його письмові пояснення досліджено. У них зазначено, що транспортним засобом RENAULT TRAFIC 1.9DU, н/з НОМЕР_3 , керував він, а не ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно наявного відео під час спілкування з працівниками поліції ні ОСОБА_1 , ні інші особи не повідомляли, що автомобілем керував хтось інший. Враховуючи, що ОСОБА_2 проходить військову службу в одній частині з ОСОБА_1 , суд має обґрунтовані сумніви щодо об`єктивності його показань.

Письмові пояснення свідка суперечать іншим доказам у справі, тому не приймаються як належний доказ.

Клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення є незаконним та необґрунтованим не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та є безпідставними і розцінюються апеляційним судом, як спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Тютюнника В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2025 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя