ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2025 року справа № 542/1568/25

провадження № 3/542/412/25

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В,

розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДПС в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого керівником СФГ «ВАЛЕР», -

за ч. 1 ст. 163-2 КпАП України,

в с т а н о в и в :

До Новосанжарського районного суду Полтавської області 04.09.2025 надійшов зазначений адміністративний матеріал.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25.08.2025 № 10184/16-31-04-04-12 ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2, а саме: несвоєчасне подання платіжного доручення до установи банку на сплату орендної плати з юридичних осіб за травень 2025 року по терміну сплати 30.06.2025, сплачено 03.07.2025, чим порушено п. 287.3 ст. 287 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755- VI ( зі змінами та доповненнями).

Надаючи оцінку даним, що містяться в справі, суд враховує, що за змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Наведене дає підстави для висновку про те, що початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином, та такий стан припиняється: 1) виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; 2) якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведені перевірки і винна особа притягається до відповідальності.

Правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 є триваючим.

Разом з тим, правопорушення було самостійно припинено належним виконанням обов`язку, як це вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, у цій справі слід вважати, що правопорушення було припинено 03.07.2025 шляхом виконання обов`язку відповідним суб`єктом, а не припинено діями контролюючого органу та не внаслідок таких дій, а його виявлення сталося вже після сплати орендної плати.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Як випливає з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення (щодо несвоєчасного подання платіжного доручення до установи банку на сплату орендованої плати з юридичних осіб за травень 2025 року - при граничному терміні сплати 30.06.2025 ), було самостійно припинено 03.07.2025, а отже, на момент розгляду справи передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, з дня коли триваюче правопорушення було припинено, шляхом належного виконання обов`язку, відповідним суб`єктом минув.

При цьому, слід зазначити, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду № 308/8763/15-5 від 11.07.2018 визначено, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

З огляду на такий підхід Верховного Суду до застосування положень ст. 38 КУпАП, суд вважає неможливим вирішувати питання щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Крім того, як зазначено в узагальненому науково-консультативному висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді Ураїни, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, тому під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є встановлення вини.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Оскільки адміністративне стягнення не накладається, судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись статтями 38, 163-2, 247, 280, 283 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення, через Новосанжарський районний суд Полтавської області.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.