Справа № 727/9924/25
Провадження № 3/727/2133/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівців Дубець О.С., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 3 статті 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівців із Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАД №189957 від 23 липня 2025 року ОСОБА_1 23 липня 2025 року о 14-20 год., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно невістки ОСОБА_2 , а саме: словесно ображала, принижувала честь та гідність, пошкрябала нігтем праву руку та в області грудної клітки, внаслідок чого заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП, не визнала. Пояснила суду, що ОСОБА_2 регулярно звертається із заявами до поліції щодо неправомірних дій з її боку, вказує, що конфлікти між ним стаються постійно на фоні побутових непорозумінь щодо спільного користування квартирою. Просила врахувати, що її невістка має проблеми із психічним захворюванням. Жодних протиправних дій, в тому числі завдання шкоди фізичному здоров`ю, стосовно ОСОБА_2 вона не вчиняла.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шеремета І.С. подав суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із тим, що в матеріалах справи вбачається невідповідність дат, а саме: в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 від 10 липня 2025 року, у якій вона стверджує про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, а в протоколі зазначено, що подія мала місце 23 липня 2025 року, тобто після дати подання заяви; в матеріалах справи наявні пояснення, які датовані подіями до 23 липня 2025 року; відсутні належні докази заподіяння шкоди.

Потерпіла ОСОБА_2 повідомила суду, що 23 липня 2025 року близько 14 год. 20 хв. її свекруха ОСОБА_1 вчинила щодо неї конфлікт, під час якого ображала її нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, принижувала честь і гідність. У ході конфлікту ОСОБА_1 подряпала нігтями її праву рукою та в ділянці грудної клітки та вдарила рукою по правій руці, після чого рука почала боліти. Після цього ОСОБА_1 втекла до своєї кімнати та зачинилася зсередини. Злякавшись за своє життя та здоров`я ОСОБА_2 викликала бригаду швидкої медичної допомоги та працівників поліції, які прибули на місце події та надали їй необхідну медичну допомогу. ОСОБА_2 підтвердила, що вона має проблеми із психічним захворюванням та періодично проходить лікування у лікаря-психіатра.

Представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокатка Приймак Л.І., підтримала доводи своєї клієнтки, надала суду заперечення в яких зазначила, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується наявними в справі доказами. Зауважила, що щодо ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 було вчинене домашнє насильство, а тому потерпіла повинна була викликати поліцію та швидку допомогу. Бригада швидкої допомоги при приїзді на виклик встановила, що зі слів ОСОБА_2 , їй була завдана шкода на правому передпліччі і грудній клітці попереду садни. В результаті неправомірних дій з боку ОСОБА_1 у ОСОБА_2 підвищився тиск, її стан здоров`я погіршився та почала боліти голова. Просила суд визнати ОСОБА_1 винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шеремета І.С. просив суд звернути увагу на те, що у наданій потерпілою картці виїзду швидкої медичної допомоги від 23 липня 2025 року, на яку вона посилається як на підтвердження факту завданої шкоди, заначено, що ОСОБА_2 перебувала у збудженому стані та їй було рекомендовано звернутись до лікаря-психіатра, що не заперечується потерпілою. Зауважив, що лікарі швидкої не уповноважені встановлювати ступінь тілесних ушкоджень та факт того, хто саме ці ушкодження завдав.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали провадження про адміністративне правопорушення, доходжу таких висновків.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про наявність або відсутність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Диспозицією частини 3 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а саме: за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 3 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій стосовно особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

- психологічне насильство це така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).

Разом з цим, уповноваженими особами до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованих діянь, свідки правопорушення не встановлені, висновки щодо вчиненого домашнього насильства зроблені працівниками поліції тільки на підставі пояснень потерпілої ОСОБА_2 , встановити ким саме ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження (подряпини на руці та в області грудної клітки) із наявних в справі доказів не можливо. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 24 липня 2025 року, наданого КНП «Міська поліклініка № 2» Чернівецької міської ради за направленням інспектора СПДН ВПЕ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Турецькою А.В., щодо ОСОБА_2 , вбачається, що остання хворіє на психічну хворобу, проходила неодноразове лікування амбулаторно та в умовах ЧОПЛ.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що сварки та конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають на побутовому рівні через неможливість спільно користуватися квартирою, в якій вони проживають, конфлікти виникають періодично, що підтверджується поясненнями обох сторін в судовому засіданні.

Одночасно суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, сварки, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство це навмисне застосування фізичної сили або влади, здійснене або у вигляді загрози, направлене проти себе, проти іншої особи, групи осіб або спільноти, результатом якого є (або висока вірогідність цього) тілесні ушкодження, смерть, психологічна травма, відхилення в розвитку або різного роду збиток.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; це зіткнення протилежно спрямованих, несумісних одна з одною тенденцій (потреб, інтересів, цінних орієнтацій, соціальних установок, планів тощо) у свідомості окремо взятого індивіда, в міжособистісних взаємодіях та міжособистісних стосунках індивідів чи груп людей.

Сварка це гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами; стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Особливість домашнього насильства полягає в наявності повторності в часі інциденту, множинних видів насильства (патерну), системної основи, повної влади та контролю на постраждалою особою, насильницьких діях у відносинах між близькими людьми.

Образливі висловлювання в рамках конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без наявності доказів про завдання шкоди не підпадають під склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки дії ОСОБА_1 , зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП, суд вважає, що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 173-2, 247, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Суддя Дубець О.С.