Дата документу 03.11.2025
Справа № 334/8851/25
Провадження № 3/334/2958/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, офіційно не працевлаштованої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

07 жовтня 2025 року о 23-12 годині в м. Запоріжжі, вул. Звенигородська, буд. 9-а, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неналежним чином виконувала обов`язки, передбачені статтею 150 СК України щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , 2011 року народження, внаслідок чого останній керував автомобілем «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, без полісу ОСЦПВ, та котрий не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «TOYOTA CHR», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, тілесні ушкодження відсутні, чим порушено п. 2.1а, 2.1ґ, 2.3б, 12.1 ПДР, ст.126,124 КУпАП, що могло призвести до травмування та нанесенню шкоди життю і здоров`ю дитини.

За вказаною подією складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серії АА №091695 від 07.10.2025 року за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини, зазначені в протоколі, не заперечувала. Пояснила, що син з двоюрідним братом пішли в гараж щоб взяти особисті речі. Син повинен був повернутись після цього додому. Пізніше їй зателефонували працівники поліції та повідомили, що трапилось ДТП за участі її сина, який керував транспортним засобом. Де її син взяв ключі від авто та чому керував транспортним засобом пояснити не може. Транспортний засіб перебуває в неробочому стані, як сину вдалось на ньому кудись поїхати їй також не відомо. Зазначила, що провела з сином роз`яснювальну бесіду щодо небезпечності керування транспортними засобами, збитки потерпілому в дтп відшкодовано.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.3 ст. 184 КУпАП, вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП підтверджується її письмовими поясненнями від 07.10.2025 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №091695 від 07.10.2025 року, схемою місця ДТП, рапортом інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції А.Чумака,фотознімками з місця ДТП, особистими поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні.

Згідно ст.150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвиткудитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством.

Найкращим середовищем для життя та виховання дитини є сім`я, а найкращими вихователями - батьки.

Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину.

Виховання - це планомірний та цілеспрямований вплив на свідомість та поведінку людини з метою формування певних установок, понять, принципів, ціннісних орієнтацій, які забезпечують необхідні умови для її розвитку, підготовки до життя та праці.

Одним з головних критеріїв виховання є його мета. На батьків покладається обов`язок таким чином впливати на свідомість дитини, щоб вона зростала особистістю, яка поважає права та свободи інших людей, любить свою сім`ю та родину, свій народ, свою батьківщину. Вказана норма має здебільшого ознаки норми моралі і носить декларативний характер, вона не може бути забезпечена санкцією, оскільки не завжди формування особистості, яка є гідним членом суспільства та громадянином власної держави, залежить тільки від батьківського виховання. Особистість формується не тільки у сім`ї. На її формування впливають також інші соціальні групи, такі як: навчально-виховні заклади, які охоплюють всі ланки системи освіти, позашкільні та культурно-просвітницькі заклади, засоби масової інформації тощо. Крім того, кожна дитина має свої індивідуальні, властиві тільки їй особливості психіки, фізіології та розумових процесів, які також впливають на соціалізацію дитини та формування її особистісних якостей. Саме через це не може забезпечуватися державним примусом виховання дитини, наприклад, не в дусі патріотизму.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) дитиною вважається особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.01.2001 року(із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Згідно ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечуються системою державного контролю, що встановлена законом.

В силу положень ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, не встановлені.

Враховуючи характер та небезпечність вчиненого адміністративного правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день прийняття постанови складає 605,60 гривні.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 268, 279, 280, 283 КУпАП, суд -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накласти на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, в установу банку України не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу та судового збору у вказаний термін, постанова буде направлена до органу державної виконавчої служби для організації примусового виконання в порядку, встановленому законом.

Роз`яснити, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у випадку примусового виконання даної постанови, з правопорушника підлягає стягненню штраф, визначений даною постановою, у подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Коломаренко К. А.