Справа № 297/3468/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі судді Фазикош Г. В., секретаря судових засідань Кушнір А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду від 12 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Берегівського районного суду від 12 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на підставі ч. 5 ст. 38 КУпАП закрито провадження, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

З постанови слідує, що ОСОБА_1 , який являвся інспектором сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області по 23.12.2023 року та будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив свою діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави та який є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно пункту 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого терміну декларування, а саме 11.06.2024 року опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Так, згідно матеріалів адміністративної справи, громадянин ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування був зобов`язаний подати електронну декларацію як суб`єкт, який припинив свою діяльність за 2023 рік до 01.04.2024 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10.06.2016 року, несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію як суб`єкт декларування, який припинив свою діяльність, лише 11.06.2024 року.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказує, що на момент розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 38 КУпАП України строки накладення адміністративного стягнення закінчилися. Разом з цим, апелянт зазначає, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення. Таким чином, в даному випадку поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи ці обставини, ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова прийнята при неповному з`ясуванні всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а тому висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому таке рішення підлягає скасуванню в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Просить скасувати постанову та винести нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 4 ст. 38 КУпАП.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції прокурор Вакула Ю. В. проти задоволення апеляційної скарги заперечила та просила залишити постанову без змін. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд справи, апеляційний суд бере до уваги наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав,честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши пояснення прокурора Вакули Ю. В. та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлена відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, має істотне значення як день його вчинення, так і день виявлення правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що крім факту встановлення несвоєчасності подання декларації для наявності складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно також встановити відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації та чи є відповідна особа суб`єктом декларування відповідно до Закону України Про запобігання корупції.

Згідно роз`яснень Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2021 року №1089/0/2-21 виявлення адміністративного правопорушення - це установлення наявності підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо). Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

З постанови слідує, що ОСОБА_1 , який являвся інспектором сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області по 23.12.2023 року та будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив свою діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави та який є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно пункту 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого терміну декларування, а саме 11.06.2024 року опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно матеріалів адміністративної справи, громадянин ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування був зобов`язаний подати електронну декларацію як суб`єкт, який припинив свою діяльність за 2023 рік до 01.04.2024 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10.06.2016 року, несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію як суб`єкт декларування, який припинив свою діяльність, лише 11.06.2024 року.

Одночасно, матеріалами справи встановлено, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, а саме 08 серпня 2024 року. Тобто, відповідно до протоколу строк притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП сплив 08 лютого 2025 року.

Враховуючи вказані обставини, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження на підставі ч. 4 ст. 38 КУпАП у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що суд не може встановлювати вини особи, закриваючи справу в зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, апеляційний суд розцінює критично.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення.

Статтями 245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Правовий аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку встановлення судом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні такого правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16, від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18.

Отже, аналіз положень ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП свідчить про те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, вказаних у п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була б відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ, який, здійснюючи тлумачення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказує, що встановлення вини особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є правильним навіть при закритті провадження у справі за строками давності і не порушує презумпції невинуватості особи (рішення ЄСПЛ від 25 серпня 1987 року «Лутц проти Німеччини»).

З урахуванням наведеного встановлення вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Отже, закриттю провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, обов`язково передує встановлення наявності або відсутності вини особи, оскільки лише на етапі вирішення питання про накладення адміністративного стягнення, тобто після встановлення вини особи, суд перевіряє строки передбачені ст. 38 КУпАП.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Берегівського районного суду від 12 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: Фазикош Г. В.