ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Бурчак П.І., та представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Чернецької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бєліка Андрія Сергійовича на постанову судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення.

У постанові суду зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389059 від 12.07.2025 року, 12 липня 2025 року, приблизно о 07 годині 45 хвилин, на перехресті вул. Золотоосіння та вул. Михайла Лояна, в м. Дніпро, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 , на ділянці місцевості, де черговість проїзду не обумовлена правилами дорожнього руху, не надав переваги в русі автомобілю «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який наближався до нього з правого боку, внаслідок чого відбулось зіткнення, під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.11 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої вказує на незаконність та необґрунтованість постанови, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги докази, які містяться в матеріалах справи, натомість взято до уваги усні заперечення представника ОСОБА_1 , які не підтверджувались жодними доказами і були неправдивими, наданими з метою ухилення від відповідальності.

Посилається на те, що 12.07.2025 близько 07.45 годин в м. Дніпро, ОСОБА_2 керувала автомобілем Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_3 , а саме виїжджала з провулку Залізничного на вулицю Михайла Лояна. Здійснивши маневр та виїхавши на вулицю Михайла Лояна, ОСОБА_2 відчула удар в ліву бокову частину її автомобіля.

ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем Nissan Maxima, д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався по вулиці Золотоосіння, здійснюючи поворотна вулицю Михайла Лояна, не надав переваги в русі автомобілю Renault Megane Scenic під керування потерпілої ОСОБА_2 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок таких дій ОСОБА_1 транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вищенаведене підтверджується матеріалами адміністративної справи та схемою ДТП.

Зазначає, що на даному перехресті відсутні дорожні знаки, які б встановлювали черговість проїзду, дороги є рівнозначними відтак для водіїв на даній ділянці дороги діє п.10.11 ПДР, згідно якого у разі, коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Оскільки автомобіль потерпілої рухався з правого боку від автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , то у даному випадку саме він повинен був дати дорогу автомобілю потерпілої. Однак ОСОБА_1 цього не зробив та навіть не зменшив швидкість автомобіля, під`їжджаючи до перехрестя, оскільки після удару він не зміг зупинити авто і продовжував таранити авто потерпілої ще декілька метрів.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вказував, що він не знав, що там перехрестя і є виїзд з провулку Залізничного, що є неправдою, оскільки ДТП трапилось недалеко від місця проживання ОСОБА_1 .

Апелянт уважає, що пояснення ОСОБА_1 про те, що він не здійснював поворот на вул. Михайла Лояна, а рухався вздовж вулиці Золотоосіння до залізничного переїзду не відповідає дійсності і спростовується матеріалами справи та місцем ДТП.

Також ОСОБА_1 стверджував, що не бачив автомобіль потерпілої через припарковані автомобілі, що теж не відповідає дійсності, оскільки з матеріалів справи чітко вбачається, що удар відбувся в моменті, коли потерпіла виїхала вже на вулицю Михайла Лояна, а тому ОСОБА_1 не міг не бачити автомобіль потерпілої, а попередити удар йому не вдалось не лише через порушення правил п. 10.11 ПДР, але і через значне перевищення ним швидкості.

Апелянт звертає увагу, що провулок Залізничний не є другорядною дорогою, а на даний момент вважається рівнозначним вул. Золоосінній та вул. Михайла Лояна. На даному перехресті відсутні дорожні знаки, які б вказували, що якась із доріг є головною, а якась другорядною. Окрім того, провулок Залізничний містить дорожнє покриття не лише безпосередньо перед перехрестям.

Більше того ДПТ відбулась уже в моменті, коли авто потерпілої здійснило маневр на вул. Михайло Лояна, тому винуватість дій ОСОБА_1 є беззаперечною.

Зазначає, що схоже адміністративне правопорушення вже розглядалось Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, який Постановою від 09 січня 2020 року по справі № 205/10852/19 визнав винним водія, який керував автомобілем в м. Дніпро по вул. Золотоосіння (як в даній справі), де при виїзді на перехрестя з вулицею Михайла Лояна, не надав переваги в русі автомобілю, який рухався з правого боку по вул. Михайла Лояна, та скоїв з ним зіткнення.

Щодо відсутності прав керування транспортним засобом у потерпілої ОСОБА_2 , її представник зазначає, що відсутність у останньої прав не може бути само по собі фактом порушення нею ПДР, протилежне є прямою дискримінацією і порушенням презумпції невинуватості; потерпіла відмінно володіє ПДР і сумлінно їх дотримується; потерпілій не вдалось досі отримати права через особисті обставини - смерть її матері.

Враховуючи викладене, представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Бєлік А.С. просить просить постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього відповідне стягнення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких наводить свої аргументи на спростування доводів представника потерпілої, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24.09.2025 залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду. Про причини своєї неявки суд не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілої адвокат Чернецька О.А. підтримала доводи поданої апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, просила скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього відповідне стягнення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24.09.2025 законною та обґрунтованою.

Захисник суду додатково пояснив, що у даному ДТП винна саме водій ОСОБА_2 , яка виїжджала з другорядної дороги, яка має ґрунтоване покриття. Стверджує, що водій ОСОБА_1 рухався по головній дорозі, оскільки вона є асфальтованою та єдиною дорогою у тому районі, тому на ній відсутні дорожні знаки, що регулюють проїзд на перехресті. Зіткнення транспортних засобів сталося приблизно за 10 метрів від залізничного переїзду, в напрямку якого рухався автомобіль ОСОБА_1 , оскільки він їхав додому, що проживає саме за залізничним переїздом і не мав намірів повертати праворуч на ту ділянку дороги, з якої виїжджала водій ОСОБА_2 .

Також звертає увагу на долучену до протоколу про адмінправопорушення схему ДТП, яка вказує, що зіткнення транспортних засобів сталося за 1,8 м. від правого краю проїжджої частини дороги, по якій рухався ОСОБА_1 , що спростовує версію потерпілої сторони про те, що зіткнення автомобіля ОСОБА_2 з автомобілем ОСОБА_1 сталося вже коли потерпіла фактично закінчувала маневр повороту ліворуч з пров. М.Лояна на вул. Золотоосіння. Оскільки зіткнення транспортних засобів сталося біля магазину, де були припарковані інші автомобілі, тому водій ОСОБА_1 не мав можливості своєчасно побачити автомобіль ОСОБА_2 та уникнути ДТП.

Сам ОСОБА_1 суду додатково пояснив, що у той день він їхав по вул.Золотоосіння, яка є головною дорогою, в напрямку залізничного переїзду, оскільки проживає за ним. Приблизно за 50 метрів від шлагбауму та Т-образному перехресті, біля магазину, де були припарковані інші автомобілі, сталося ДТП з автомобілем ОСОБА_2 , яка виїхала на головну дорогу з другорядної, яка розташована праворуч по ходу його руху. Він не зміг своєчасно побачити автомобіль ОСОБА_2 та уникнути зіткнення, оскільки вздовж дороги були припарковані біля магазину інші автомобілі. Тому себе винним не визнає.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, наявні в матеріалах провадження, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП та пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389059 від 12.07.2025, складного стосовно ОСОБА_1 , 12 липня 2025 о 07:46:00 годині, м. Дніпро, Новокодацький район, перехрестя вул. Золотоосіння та вул. Михайла Лояна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 , на ділянці дороги, де черговість проїзду не обумовлена правилами дорожнього руху, не надав переваги в русі автомобілю «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який наближався до нього з правого боку, внаслідок чого відбулось зіткнення. В результати ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачені відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Зазначено, що свідки не залучались, до протоколу додаються схема місця ДТП, пояснення водіїв та інші матеріали.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, про що у відповідній графі міститься власноручний підпис ОСОБА_1 .

У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» вказано «на окремому аркуші».

Вказано, що тимчасово вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_5 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_6 .

Протокол підписаний працівником поліції, який його складав та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.1).

У схемі місця ДТП від 12.07.2025 відображено місце зіткнення автомобілів «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 та «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 , напрямок їх руху, розташування залізничного переїзду та дорожнього знаку 1.2.7.

Вказано, що ДТП сталася при денному освітленні, стан покриття проїзної частини сухе; дорожнього огородження вздовж проїжджої частини, дорожніх знаків пріоритету на головній та другорядній дорозі немає, горизонтальної розмітки проїжджої частини, світлофорних об`єктів, та також недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП немає.

Також у схемі місця ДТП відображено пошкодження, які отримали транспортні засоби в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В графі «Вид пригоди» вказано «зіткнення».

Кількість учасників ДТП 2; транспортних засобів 2.

В графі Порушення пункту ПДР за ст. 124 КУпАП вказано: п. 10.11 щодо водія ОСОБА_1 .

Схема місця ДТП підписана працівником поліції, який її складав, а також учасниками події водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.2).

За поясненнями водія ОСОБА_1 від 12.07.2025, в цей день приблизно о 07.45 годині в м. Дніпрі, перехрестя вул. Золотоосінньої та вул. Михайла Лояни, він керував транспортним засобом «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Золотоосіння в напрямку залізничного переїзду. Під час наближення до переїзду, з провулку Залізничний різко виїхав транспортний засіб «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті чого сталось зіткнення транспортних засобів з механічними пошкодженнями (а.с.3).

Згідно письмових пояснень водія ОСОБА_2 , наданих нею працівникам поліції одразу після ДТП, 12.07.2025 о 07.45 годин вона була за кермом транспортного засобу «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджала з провулку Залізничного на вулицю Михайла Лояна. Виїхавши на перехрестя та завершуючи його проїзд, раптово відчула удар в ліву бокову частини свого автомобіля, після чого зрозуміла, що сталась ДТП з транспортним засобом «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався зі сторони вулиці Золотоосіння в напрямку вул. Михайла Лояна. В результаті ДТП травмованих немає (а.с.4).

Під час розгляду справи судом першої інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не визнаючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пояснив, що 12.07.2025 близько 08 години, керуючи автомобілем «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Золотоосіння в напрямку залізничного переїзду. Коли проїхав магазин, який розташований з правої сторони за напрямком його руху, з правої сторони за магазином, з ґрунтової дороги несподівано виїхав автомобіль «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , після чого він, намагаючись уникнути зіткнення, вивернув кермо ліворуч, однак зіткнення все одно відбулось. Заперечував порушення п.10.11 ПДР, оскільки він рухався по головній дорозі, а водій ОСОБА_3 , на його думку, виїжджала з прилеглої території.

Стороною захисту долучено до матеріалів справи фототаблиці із зображенням перехрестя вул. Золотоосінньої, якою прямував водій ОСОБА_1 , та провул. Залізничного, яким їхала водій ОСОБА_2 (а.с.19-29).

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 12.07.2025 близько 08 години, керувала автомобілем «RENAULT MEGANE SCENIC», днз НОМЕР_2 , рухалась по пров. Залізничному та коли виїхала на перехрестя з вул.Золотоосіння в напрямку вул. Михайла Лояна, відбулось зіткнення з автомобілем «NISSAN MAXIMA», днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався зліва в напрямку залізничного переїзду та не надав їй переваги у русі. Також пояснила, що права керування транспортними засобами не має, посвідчення водія не отримувала.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов до висновку про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази.

Відповідно до ст.124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Стаття 124 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР. Тобто елементами об`єктивної сторони даного правопорушення, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні чітко визначених пунктів Правил дорожнього руху, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За вимогами п. 10.11 ПДР, у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Відповідно до п.1.10 ПДР, перехрестя це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Головна дорога це дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

Враховуючи викладене, з огляду на пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , схему місця ДТП, фототаблиці місця ДТП, відповідно до яких 12.07.2025 приблизно о 07.45 годин водій ОСОБА_1 на автомобілі «NISSAN MAXIMA», д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вул. Золотоосінній у напрямку залізничного переїзду, а водій ОСОБА_2 у цей час виїжджала на перехрестя з провулку Залізничного, який є другорядною дорогою, на вул. Золотоосінню, не надала дорогу водію ОСОБА_1 , який їхав по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах провадження доказами поза розумним сумнівом не доведено порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.11 Правил дорожнього руху, що призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме факту порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а докази, які були надані суду, не є достатніми для визнання останнього винного у вчиненні інкримінованого правопорушення. Наведені обставини згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що було зазначено в оскаржуваній постанові суду та що, у свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги потерпілого.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав наявним доказам належної оцінки та на припущеннях дійшов до висновку про невинуватість ОСОБА_1 , є безпідставними.

Всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції було належним чином проаналізовано та надано правової оцінки усім доказам по справі в їх сукупності. У свою чергу представником потерпілої адвокатом Бєліком А.С. в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду, а доводи скарги зводяться до того, що на даному перехресті відсутні дорожні знаки, які б встановлювали черговість проїзду транспортних засобів, тому, на думку апелянта, ці дорогим є рівнозначними, і саме ОСОБА_1 у даному випадку мав би надати перевагу у русі водію ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зауважує, що водій ОСОБА_2 , під`їжджаючи до перехрестя з провулку Залізничному, який згідно наданих учасниками справи фототаблиць, є ґрунтовою дорогою і по відношенню до вул. Золотоосінньої, що має дорожнє покриття та відповідно до визначення п.1.10 ПДР є головною дорогою, якою слідував водій ОСОБА_1 , - є другорядною, тому ОСОБА_2 у дані дорожній обстановці мала б керуватися п.16.11 ПДР та надати дорогу автомобілю під керуванням водія ОСОБА_1 .

Апеляційні доводи представника потерпілої про те, що на даний момент провулок Залізничний не є другорядною дорогою, а вважається рівнозначним з вул. Золотоосінньою та вул. Михайла Лояна; що ДТП відбулось уже в момент, коли автомобіль потерпілої здійснило маневр на вул. Михайла Лояна є неспроможнім та не підтверджені жодними належними доказами.

Як убачається з фототаблиці, наявної в матеріалах справи (а.с.19-29), провулок Залізничний має дорожнє покриття лише безпосередньо перед самим перехрестям. За поясненнями водія ОСОБА_1 , таке часткове дорожнє покриття провулку Залічничного перед перехрестям було здійснене керівником магазину, розташованого поряд з перехрестях, для особистих зручностей.

Відповідно до долученої апелянтом відповіді на адвокатський запит Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради від 10.10.2025 №5/5-11, за інформацією КП Транспортна інфраструктура міста Дніпровської міської ради, обліками підприємства не передбачено встановлення дорожніх знаків головної та другорядної дороги на перехресті вул. Золотоосінньої з вул. Михайла Лояна та пров. Залізничного; питання роз`яснення застосування положень Правил дорожнього руху не входить до компетенції органів місцевого самоврядування, зокрема Дніпровської міської ради.

Отже, за відсутності на перехресті будь-яких знаків пріоритету, відсутності на проїжджій частині дорожнього покриття, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RENAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_2 , під`їжджаючи з провулку Залізничного до перехрестя з вулицею Золотоосінньою, яка має дорожнє покриття, не мала жодних підстав уважати, що вона наближається до перехрестя рівнозначних доріг та у дані дорожній обстановці повинна була керуватися вимогами п.16.11 ПДР, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

При цьому апеляційний суд уважає за необхідне звернути увагу потерпілої сторони на положення п. 16.15 Правил дорожнього руху, де зазначено, що якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Посилання апелянта з приводу розгляду Ленінським судом м. Дніпропетровська схожої, на думку адвоката, адміністративної справи щодо обставин ДТП, що сталася на перехресті вул. Золотоосінньої та вул. Михайла Лояна є нерелевантним до обставин даної справи та некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення місцевих судів, зокрема й постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 (справа № 205/10852/29), на яку посилається апелянт, не створює правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Доводи представника потерпілої про те, що під час ДТП водій ОСОБА_2 вже здійснила маневр на вулицю Михайла Лояна спростовуються інформацією, зафіксованою у схемі місця ДТП від 12.07.2025, підписаною останньою без жодних зауважень та заяв (а.с.2), а тому апеляційним судом відкидаються.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і твердження апелянта про перевищення водієм ОСОБА_1 швидкісного режиму, як одну з причин скоєння ним ДТП. Такі твердження представника потерпілої не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Апеляційний суд зауважу, що презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про недоведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законним, оскільки ґрунтується на доказах, які були надані та перевірені судом у їх сукупності.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду за всіма ключовими доводам сторони захисту, на які апелянт акцентував увагу в апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Бєліка А.С. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бєліка Андрія Сергійовича - залишити без задоволення, а постанову судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО