Справа № 508/619/25
Номер провадження 3/508/414/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року селище Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Банташ Д.С.

за участю секретаря с/з Мазарак Н.А.

захисника: Прокопішиної К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Березівського районного відділу поліції ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Миколаївським РВ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2008 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу серії ВАБ № 933118 від 21.07.2025 року, 21.07.2025 року близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виражався на адресу своєї дружини, ОСОБА_2 нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру та міг зашкодити її психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 13.08.2025 року пояснив суду, що 21.07.2025 року був на роботі, коли йому зателефонувала мати та повідомила, що до дітей приїхала його дружина разом зі своїм новим співмешканцем. ОСОБА_1 не заперечував проти спілкування дітей з матір`ю, проте, коли останній приїхав додому між ним і ОСОБА_2 виникла суперечка, а її новий співмешканець почав погрожувати ОСОБА_1 . Зазначав, що дружину ні словесно, ні фізично не ображав, а його мати сама викликала поліцію. Окрім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 так як фактично вони не є сім`єю, їх спільні діти проживають з батьком ОСОБА_1 .

Представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, в судових засіданнях заперечувала факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у відношенні його дружини, ОСОБА_2 , та пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживали разом станом на день складання матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками поліції. Того дня ОСОБА_2 прийшла до домоволодіння ОСОБА_1 , де знаходилися їхні спільні діти та мати ОСОБА_1 , та почала сварку з матір`ю ОСОБА_1 . Сам же ОСОБА_1 прийшов додому вже в розпал сварки, але дружину ні фізично ні словесно не ображав. В результаті вказаного конфлікту, матеріали про адміністративне правопорушення були складені і у відношенні ОСОБА_2 і у відношенні ОСОБА_1 . Окрім того, заперечувала проти закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а саме з підстав закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає разом зі своїм сином, ОСОБА_1 та його дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . 21.07.2025 року її невістка ОСОБА_2 зі своїм новим співмешканцем прийшли до її сина додому з метою нібито поспілкуватися з дітьми. Але ОСОБА_2 почала сварку, в ході якої ображала нецензурною лексикою ОСОБА_1 . Саме свідок, а не ОСОБА_2 викликала поліцію за вказаним фактом, проте працівником поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення і відносно ОСОБА_2 і відносно ОСОБА_1 і відносно неї самої.

ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з`явилася, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , представника та свідка ОСОБА_3 , приходжу до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства - це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки, зокрема, можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій.

Сам лише факт існування конфліктної ситуації між учасниками справи не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки не кожен конфлікт є домашнім насильством.

За таких обставин, встановлюючи у відповідності до ст. 251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП у справі відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад правосуддя відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказані вимоги Закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд.

В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

В ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов, на переконання суду, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру є сумнівною, що є не прийнятним та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Відтак, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним, дане адміністративне провадження підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

керуючись ст. ст. 173-2, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 30.10.2025.

Суддя Дмитро БАНТАШ