П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Чепка В.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , пенсіонера, за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали справ про адміністративні правопорушення за № 308/15247/25 (провадження № 3/308/7113/25) та № 308/15251/25 (провадження №3/308/71114/25) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно.

Згідно п. 6 Розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 року № 814, у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Ознайомившись з поданими матеріалами, вважаю за необхідне об`єднати в одне провадження справи про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №202495 від 11.10.2025 вбачається, що 11.10.2025 близько 21 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 виганяв з дому свою дружину ОСОБА_2 та старшу доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вживав до них нецензурну лайку та пошкодив побутову техніку, чим вчининяв відносно них домашнє насильство психологічного та економічного характеру. Вказані дії працівником поліції кваліфіковані ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №570506 від 11.10.2025 вбачається, що 11.10.2025 близько 21 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , яке полягало у висловленні в її адресу нецензурної лайки у присутності неповнолітньої дитини, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої гр. ОСОБА_5 . Вказані дії працівником поліції кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягується, до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , для участі у судовому засіданні не з`явився. Однак його захисник - адвокат Кислий А. М. подав до суду заперечення, у яких зазначає, що викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень не знаходять свого підтвердження матеріалами справи. Просить адміністративну справу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та адміністративну справу за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 , яка належним чином була повідомлена про час та місце проведення судового засідання, для участі у розгляді справи не прибула. Жодних заяв від потерпілої до суду також не надходило.

З огляду на викладене, вважаю можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та потерпілої.

Дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення та письмові докази, додані до них, подані заперечення, доходжу таких висновків.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлюється у визначеному законом порядку на основі доказів у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дії ОСОБА_1 згідно з протоколом ВАВ №202495 від 11.10.2025 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства психологічного характеру, яке полягає у образах нецензурною лайкою та погрозою вигнати з квартири.

Дії ОСОБА_1 згідно з протоколом ВАД №570506 від 11.10.2025 кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно неповнолітньої особи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Закон України«Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:

- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

З аналізу наведених норм права, вбачається, що склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є матеріальним, тобто об`єктивна сторона таких адміністративних правопорушень передбачає настання наслідків як їх обов`язкової ознаки.

Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою фактичне настання фізичної або психічної шкоди.

Самі по собі конфліктні стосунки та вживання нецензурної лексики не утворюють склад вказаних адміністративних правопорушень.

У підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Департаментом патрульної поліції долучено протокол про адміністративне правопорушення ВАВ №202495 від 11.10.2025; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; терміновий заборонний припис стосовно кривдника; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ; цифровий носій з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

З долучених до матеріалів справи пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 слідує, що між подружжям, а також їх повнолітньою донькою відбулася погбутова сварка, зі взаємними образами всіх учасників події.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських, які прибули на виклик 11.10.2025 також вбачається наявність конфліктної ситуації між подружжям з особистих та майнових питань.

Як з переглянутого відеозапису, так і з письмових пояснень та заперечень вбачається, що відносини між подружжям є дуже емоційними, між ними виникають сварки і конфлікти, які чергуються з примиреннями.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, отримані заперечення суддя констатує, що беззаперечних та об`єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП умисного вчинення будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час судового розгляду не встановлено.

Також матеріали справи не містять беззаперечних та об`єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП умисного вчинення будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю неповнолітній ОСОБА_5 .

Крім того, аналіз матеріалів справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням поданих заперечень, свідчить про те, що 11.10.2025 мав місце конфлікт на ґрунті спору між подружжям та повнолітньою дочкою.

В аспекті наведеного суддя звертає увагу на те, що не вважається домашнім насильством вчинений між особами звичайний сімейний конфлікт (сварка), який за своїм характером є лише зіткненням протилежних інтересів і поглядів, напруженням і крайнім загостренням їх відносин та наявних між ними суперечностей, що може супроводжуватися взаємними докорами і образами чи іншими діями або бездіяльністю, які однак не спрямовані на умисне завдання шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого, спричинення йому психологічних страждань, пов`язаних з приниженням та/або демонстрацією його залежного становище від кривдника тощо.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 вказаного Рішення Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

У силу положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Зважаючи на наведене, суддя позбавлена можливості констатувати про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП поза розумним сумнівом.

Тому суддя приходить до висновку, що до суду не надано належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, які б беззаперечно свідчили про наявність в його діях складу вказаного правопорушення, у зв`язку з чим провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи положення ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36, ч. 1, 2 ст. 173-2, статтями 274, 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

об`єднати справи про адміністративні правопорушення за № 308/15247/25 (провадження № 3/308/7113/25) та № 308/15251/25 (провадження №3/308/71114/25) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і розглядати в одному провадженні, присвоївши спільній справі № 308/15247/25 (провадження № 3/308/7113/25).

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя В. В. Чепка